РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2025Справа № 640/14051/20

За позовом Офісу Генерального прокурора

до Кабінету Міністрів України

треті особи: 1. Фонд державного майна України

2. Полтавська обласна прокуратура

про визнання протиправним та скасування рішення

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Данилюк М.Д.

Представники учасників справи:

від прокуратури Одуденко В.В.;

від відповідача Борискевич Ю.В.;

від третьої особи-1 не з`явилися;

від третьої особи-2 Личенко Н.М.

В судовому засіданні 16.01.2025 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників учасників справи, що повне рішення буде складено 30.01.2025 року.

СУТЬ СПОРУ:

Офіс Генерального прокурора звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями» у частині доручення Фонду державного майна за участю Федерації професійних спілок, Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходи до укладення договору оренди щодо переданого згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі Україні» будинку для розміщення підрозділів Полтавської обласної ради профспілок.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процедури її прийняття, видання акту індивідуальної дії у формі постанови, без попереднього погодження із заінтересованими органами, в тому числі і з позивачем, з перевищенням Кабінетом Міністрів України своїх дискреційних повноважень, а тому позивач вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями»; пункт 2 у частині доручення Фонду державного майна за участю Федерації професійних спілок, Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходи до укладення договору оренди щодо переданого згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» будинку для розміщення підрозділів Полтавської обласної ради професійних спілок».

Постановою Верховного Суду від 13.08.2024 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року скасовано. Провадження у справі № 640/14051/20 за позовом Офісу Генерального прокурора до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Полтавська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення, закрито.

Ухвалою Верховного Суду від 20.09.2024 року справу № 640/14051/20 за позовом Офісу Генерального прокурора до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Полтавська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення, передано до Господарського суду м. Києва.

26.09.2024 року матеріали справи № 640/14051/20 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 року матеріали справи № 640/14051/20 передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року прийнято справу № 640/14051/20 до провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.10.2024 року.

16.10.2024 року через відділ діловодства суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву, в кому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

18.10.2024 року через систему «Електронний суд» від Полтавської обласної прокуратури надійшли пояснення № 15/2-676ВИХ-24 від 16.10.2024 року, в яких прокурор позовні вимоги Офісу Генерального прокурора підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням повноважень, наданих Кабінету Міністрів України Законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про управління об`єктами державної власності», «Про оренду державного та комунального майна».

23.10.2024 року через систему «Електронний суд» від Офісу Генерального прокурора надійшла відповідь на відзив № 15/2/1-20771-20 від 22.10.2024 року, в якій прокурор проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови Кабінет Міністрів України порушив права власника майна, зобов`язавши до вчинення відповідних дій без попередньої на те згоди, з перевищенням повноважень, та з порушенням Конституції України, а також обмежив речове право Офісу Генерального прокурора можливості використовувати адміністративну будівлю для власних потреб.

30.10.2024 року через відділ діловодства суду від Кабінету Міністрів України надійшли заперечення, в яких відповідач проти доводів прокурора заперечив, посилаючись на недоведеність прокурором факту порушення права на оперативне управління майном.

08.11.2024 року через відділ діловодства суду від Фонду державного майна України надійшли пояснення щодо позову № 10-25-29498 від 30.10.202 року, в яких Фонд просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, розгляд справи здійснювати без участь третьої особи-1.

13.11.2024 року через систему «Електронний суд» від Офісу Генерального прокурора надійшла заява про зміну предмета позову (уточнена позовна заява), в якій прокурор просить визнати незаконним та скасувати п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями» в частині доручення Фонду державного майна України за участю Федерації професійних спілок України, Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходів до укладення договору оренди щодо переданого згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» будинку для розміщення підрозділів Полтавської обласної ради професійних спілок України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі (ч. 5 ст. 46 ГПК України).

Дослідивши подану прокурором заяву, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву прокурора та визначає предмет позову з її урахуванням.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 21.11.2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 640/14051/20 до судового розгляду по суті на 16.01.2025 року.

В судовому засіданні 16.01.2025 року представник прокуратури позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в позові. Представник третьої особи-2 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 13-р Генеральній прокуратурі України передано будівлю по вул. Ляхова, 1 у м. Полтаві з сфери управління Фонду державного майна України із закріпленням її на праві оперативного управління за Генеральною прокуратурою України.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 13-р та наказу Генеральної прокуратури України від 06.03.2018 року № 21б за актом приймання-передавання майна від 15.03.2018 року прийнято з сфери управління Фонду державного майна України окремо розташовану адміністративну будівлю площею 2330,1 кв.м за адресою: м. Полтава, вул. Ляхова, 1, в оперативне управління Генеральної прокуратури України (на баланс прокуратури Полтавської області) без зміни форми державної власності.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208798684 від 13.05.2020 року вбачається, що право власності на адміністративну будівлю загальною площею 2330,1 кв.м, за адресою: вул. Ляхова, 1 у м. Полтаві зареєстроване за державою Україна в особі Генеральної прокуратури України.

21.08.2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями», пунктом 1 якої до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, внесено зміни, які визначають, зокрема, розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна в 1 гривню для органів профспілок, та орендну плату в розмірі 5% для розміщення суб`єктів господарювання, утворених за участю профспілок, які надають послуги культурно-освітньої, оздоровчої та іншої соціальної спрямованості.

Пунктом 2 цієї постанови доручено Фонду державного майна України за участю Федерації професійних спілок України, Державної судової адміністрації та Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходів до укладення договорів оренди щодо переданих згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» та від 29.03.2017 № 221 «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації України» будівель для розміщення підрозділів Закарпатської і Полтавської обласних рад професійних спілок.

В подальшому, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 року № 630 «Деякі питання розрахунку орендної плати за державне майно» визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається, в якому під номером 42 оскаржуваний у даній справі п. 1 Постанови № 811.

Таким чином, п. 1 Постанови № 811 від 21.08.2019 року «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями» Кабінету Міністрів України є нечинним.

Посилаючись на те, що при прийнятті п. 2 Постанови № 811 Кабінет Міністрів України порушив права власника майна (позивача), зобов`язавши до вчинення відповідних дій без попередньої на те згоди, з перевищенням повноважень та з порушенням Конституції України, обмеживши речове право Офісу Генерального прокурора щодо можливості використовувати адміністративну будівлю для власних потреб, позивач просить визнати незаконним та скасувати п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваної постанови) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 року № 794-VII (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), Законом України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 року № 185-V (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-ХІІ (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року № 950.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Статтею 19 названого Закону визначено, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

У сфері економіки та фінансів Кабінет Міністрів України, зокрема, здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає до Верховної Ради України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (абз. 4 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 року № 185-V визначено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об`єктами управління державної власності, зокрема, є майно, яке передане державним установам та організаціям (абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).

В ст. 4 Закону Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, є Кабінет Міністрів України та Фонд державного майна України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: визначає орган виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом; визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном; проведення конкурсу на право оренди державного майна; затверджує методики оцінки об`єктів оренди, розрахунку, розподілу і використання плати за оренду (суборенду) державного майна; забезпечує контроль за ефективністю управління об`єктами державної власності; за поданням Фонду державного майна України забезпечує контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна; виконує відповідно до законів інші функції з управління об`єктами державної власності.

Отже, Кабінет Міністрів України є суб`єктом, який здійснює управління об`єктами державної власності, та в силу закону наділений повноваженнями щодо розпоряджання ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено повноваження Фонду державного майна України, у тому числі щодо державних підприємств, установ і організацій.

Так, серед іншого, Фонд державного майна України виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів. Щодо нерухомого на іншого окремого індивідуально визначеного державного майна: виступає згідно із законодавством орендодавцем державного майна; розробляє методичні засади визначення орендної плати відповідно до ринкової вартості майна; здійснює відповідно до законодавства право розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного, тощо.

Водночас, організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній і комунальній власності, на момент прийняття оскаржуваної Постанови № 811 регулювалися положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-XII.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є Фонд державного майна України - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Згідно зі ст. 7, 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ініціатива щодо оренди майна може виходити від фізичних та юридичних осіб, які можуть бути орендарями, пропозиція може надходити від орендодавців. Фонд державного майна України щодо державного майна формує щороку на підставі інформації органів, уповноважених управляти відповідним майном, переліки цілісних майнових комплексів підприємств та їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що може бути передано в оренду. Зазначені переліки оприлюднюються в засобах масової інформації та на офіційних вебсайтах орендодавців.

Фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у ст. 5 цього Закону.

У разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна, він надсилає матеріали органу, уповноваженому управляти відповідним майном. Орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

За змістом ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

З системного аналізу наведених норм законодавства слідує, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати порядок управління об`єктами державної власності шляхом зобов`язання орендодавців або органу, уповноваженого управляти державним майном, укладати договір оренди.

Передача державного майна в оренду мала здійснюватися відповідно до вимог Законів України «Про оренду державного та комунального майна» та «Про управління об`єктами державної власності» у чітко визначеному порядку, за наявності згоди уповноваженого органу управління на оренду державного майна і пропозицій щодо умов договору оренди.

Як вже зазначалося судом вище, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року № 13-р «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» зі сфери управління Фонду державного майна України Генеральній прокуратурі України передано будівлю по вул. Ляхова, 1, у м. Полтаві із закріпленням її на праві оперативного управління за Генеральною прокуратурою України.

Правомірність видання цього розпорядження підтверджується постановою Верховного Суду від 16.10.2024 року у справі № 826/5982/18 за позовом Полтавської обласної ради професійних спілок до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Генеральна прокуратура України, прокуратура Полтавської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження від 11.01.2018 року № 13-р.

Право власності на адміністративну будівлю за адресою: вул. Ляхова, 1 у м. Полтаві, загальною площею 2330,1 кв.м, зареєстровано за державою в особі Генеральної прокуратури України, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2018 року.

З викладеного слідує, що органом, уповноваженим державою на управління вказаним майном з відповідним обсягом прав та обов`язків, визначеним законодавством, є Офіс Генерального прокурора (Генеральна прокуратура України), який виступає від імені держави власником адміністративної будівлі за адресою: вул. Ляхова, 1 у м. Полтаві.

Таким чином, надання в оренду майна, яке перебуває в сфері управління Офісу Генерального прокурора, належить саме до компетенції позивача як власника майна.

Отже, п. 2 оскаржуваної Постанови № 811 в частині доручення Фонду державного майна України за участю Федерації професійних спілок України та Генеральної прокуратури України в місячний строк вжити заходів до укладення договору оренди щодо переданої згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» будівлі для розміщення підрозділів Полтавської обласної ради професійних спілок, є незаконною.

Крім того, прийняттям п. 2 оскаржуваної Постанови № 811 відповідачем порушено одну з основних засад цивільного судочинства - свободу договору та вільного волевиявлення, чим фактично створено загрозу позбавлення органу прокуратури речового права щодо можливості використовувати цю будівлю для здійснення своєї діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами п. 4 Бордоської декларації від 18.11.2009 року судді і прокурори повинні, відповідно до діючої національної системи, бути безпосередньо асоційовані з адміністративним апаратом та управлінським керівництвом своїх відповідних органів.

Для цього судді й прокурори мають бути забезпечені достатнім фінансуванням, інфраструктурою, а також належними людськими та матеріальними ресурсами, які мають бути в розпорядженні суддів і прокурорів.

Також статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Отже, передача спірної будівлі в оренду профспілкам повністю нівелює необхідність перебування цього майна на праві оперативного управління в органах прокуратури, які за таких умов не зможуть ним користуватися для забезпечення своєї діяльності.

Крім того, відповідач під час видання п. 2 Постанови № 811 в частині доручення Фонду державного майна України за участю Федерації професійних спілок України та Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходів до укладення договору оренди будівлі втрутився в порядок управління майном, власником якого від імені держави є позивач, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ст. 117 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови i розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Указані норми права передбачають обов`язковість виконання постанов i розпоряджень Уряду, та є імперативними.

При цьому, зі змісту оскаржуваної Постанови № 811 Уряду вбачається, що у ній визначено строк укладання договору, а також наголошено на вжитті заходів для його укладення, що вказує на її спонукальний та зобов`язальний характер.

Отже, оскаржуваний п. 2 Постанови № 811 Уряду має для Офісу Генерального прокурора обов`язковий характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2024 року у справі № 640/22029/19.

Також необхідно врахувати, що відповідно до вимог абз. 1 п. 5 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Уряду від 18.07.2007 № 950, проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов`язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань та щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України, зміни персонального складу Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, а також проектів актів з питань утворення та організації роботи комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств і комісії з відбору керівників особливо важливих для економіки підприємств, оголошення відбору та призначення чи погодження кандидатур претендентів на посаду керівників і членів наглядових рад таких підприємств).

З наведених норм випливає, що прийняття проекта без погодження заінтересованого органу не допускається.

Заінтересований орган зобов`язаний за зверненням розробника у строк, встановлений § 38 Регламенту, взяти участь в опрацюванні проекту акта Кабінету Міністрів та матеріалів до нього у частині, що стосується його компетенції (п. 2 § 37 Регламенту).

За приписами § 38 Регламенту розробник визначає строк погодження проекту акта Кабінету Міністрів заінтересованими органами з урахуванням складності та обсягу проекту, характеру його терміновості, пріоритетності та строків виконання завдань, установлених актами законодавства, протокольними рішеннями Кабінету Міністрів, дорученнями Прем`єр-міністра.

Також відповідно до пояснювальної записки до проекту оскаржуваної Постанови № 811 проект постанови листом від 20.08.2019 № 3211-05/34941-03 надіслано на погодження Міністерству фінансів України, Міністерству юстиції України та Фонду державного майна України.

За результатом його розгляду Міністерство юстиції України пропонувало виключити п. 2 оскаржуваної Постанови № 811, яким передбачалося Фонду державного майна України разом із Федерацією професійних спілок, Державною судовою адміністрацією України та Генеральною прокуратурою України у місячний строк вжити заходів до укладення договорів оренди щодо переданих згідно із розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» та від 29.03.2017 № 221 «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації України» будівель для подальшого розміщення підрозділів Закарпатської і Полтавської обласних рад професійних спілок, що підтверджується висновком Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання використання державного майна профспілками, їх об`єднаннями» від 21.08.2019.

Вказаний висновок Міністерства юстиції України датований 21.08.2019 року, що збігається із датою прийняття відповідачем оскаржуваної Постанови № 811.

Також позиція щодо неможливості регулювання постановою Кабінету Міністрів України орендних правовідносини, а саме щодо надання профспілкам на умовах оренди державних приміщень, підтверджується листом Фонду державного майна України від 07.08.2019 року №10-24-14348.

Крім цього, всупереч вимогам абз. 1 п. 5 § 33 Регламенту проект оскаржуваної Постанови № 811 з Генеральною прокуратурою України, як заінтересованою особою, не погоджувався.

Відтак, ухвалення п. 2 Постанови Уряду № 811 без погодження проекту акта всіма заінтересованими органами суперечить вимогам абз. 1 п. 5 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України та порушує права власника майна - Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

З огляду на викладене, при прийнятті п. 2 оскаржуваної Постанови № 811 Кабінет Міністрів України порушив права власника майна (позивача), зобов`язавши до вчинення відповідних дій без попередньої на те згоди, всупереч вимог абз. 1 п. 5 § 33 Регламенту, з перевищенням повноважень та з порушенням Конституції України, обмеживши речове право Офісу Генерального прокурора щодо можливості використовувати адміністративну будівлю для власних потреб.

Таким чином, п. 2 оскаржуваної Постанови № 811 є незаконним, оскільки суперечить ст. 19 Конституції України, ст. 1, 19, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст. ст. 1, 4, 5, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. 5, 7, 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і абз. 1 п. 5 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України (в редакціях, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 640/22029/19.

За приписами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 5.5. постанови від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 виснувала, що спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що так буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально- правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника.

Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 та від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16).

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України унормовано, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

З системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що (1) прийняттям оскаржуваної постанови порушено речові права Офісу Генерального прокурора щодо можливості використання спірної будівлі для забезпечення своєї діяльності; (2) оскаржувана постанова прийнята з перевищенням Кабінетом Міністрів України своїх дискреційних повноважень, без дотримання закріпленого в статті 19 Конституції України принципу, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; (3) прокурором обрано ефективний спосіб захисту порушеного права.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати розподіляються відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 811 «Деякі питання використання державного майна професійними спілками, їх об`єднаннями» в частині доручення Фонду державного майна України за участю Федерації професійних спілок України, Генеральної прокуратури України у місячний строк вжити заходів до укладення договору оренди щодо переданого згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 13 «Про передачу будівлі у м. Полтаві Генеральній прокуратурі України» будинку для розміщення підрозділів Полтавської обласної ради професійних спілок України.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (ідентифікаційний код 37567646, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь Офісу Генерального прокурора (ідентифікаційний код 00034051, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) судовий збір - 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.01.2025р.

Суддя О.В. Котков