ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2025 р. Справа №921/297/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В;

від відповідача: Мельник О.С.;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України б/н від 21.10.2024,

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.09.2024 суддя: Гевко В.Л., м. Тенопіль, повний текст рішення складено 11.10.2024,

у справі №921/297/24

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз, м. Тернопіль,

про стягнення заборгованості у сумі 357 957 298 грн. 06 коп., з яких 234 983 389 грн. 90 коп. основний борг, 13 885 388 грн. 11 коп. три проценти річних, 43 247 907 грн. 11 коп. пеня, 65 840 612 грн. 94 коп. інфляційні втрати,

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз про стягнення заборгованості у сумі 357 957 298 грн 06 коп., з яких 234 983 389 грн 90 коп. основний борг, 13 885 388 грн. 11 коп. три проценти річних, 43 247 907 грн. 11 коп. пеня, 65 840 612 грн. 94 коп. інфляційні втрати на підставі укладеного між сторонами договору за поставлений природний газ у січні та лютому 2022 року.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитого природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу постачальником останньої надії в період з 01.01.2022 по 28.02.2022.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст. 509, 525, 526, 530, 549, 625,714 ЦК України та ст. 173-175, 193, 218, 222, 265,230, 231 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 10.09.2024 у справі №921/297/24 позов задовольнив частково. Стягнув з приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз на користь товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України за поставлений природний газ, в січні та лютому 2022 року, на загальну суму 336 333 344 грн. 51 коп., з яких 234 983 389 грн. 90 коп. основний борг, 13 885 388 грн. 11коп. три проценти річних, 21 623 953 грн. 56 коп. пені, 65 840 612 грн. 94 коп. інфляційних втрат.

Керуючись положенням п.2) ч.1 статті 129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позову, суд поклав судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції з врахуванням наведених обставин у справі частково задоволив клопотання відповідача та зменшив розмір стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати за поставлений газ на 50%, відповідно відмовив у задоволенні позовних вимог на суму 21 623 953 грн. 56 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

21.10.2024 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» б/н від 21.10.2024 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.09.2024 у справі №921/297/24, у якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 вересня 2024 року в справі № 921/297/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 21 623 953,56 грн. та прийняти нове рішення в оскаржуваній частині, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 21 623 953,56 грн, у стягненні якої було відмовлено, задовольнити; змінити рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 вересня 2024 року в цій справі в частині розподілу судових витрат; стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» суму сплаченого судового збору в розмірі 51 200,23 грн; судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

Апелянт вважає, що суд неправомірно поклав витрати зі сплати судового збору в розмірі 51 200,23 грн. на позивача в зв`язку із зменшенням пені на 50%, що суперечить судової практиці, яка викладена в абз.3 п. 2.4. Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», а саме, «Судовий збір, в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру», висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, постанові від 16.10.2019 у справі №910/143/19, постанові від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, а також ст. ст.129, 236 Господарського процесуального кодексу України;

Позивач по справі вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням вимог норм матеріального права, зокрема, ст. 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, зокрема: суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником(0%), не надав оцінки майновому стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не врахував інтереси позивача, зокрема з таких підстав:

- нарахована пеня складає 18,4 % від суми основної несплаченої заборгованості, отже не є надміру великою до суми основного боргу відповідача;

- відповідач не довів скрутне матеріальне становище в період виникнення правовідносин усупереч положень ст.ст.73, 74 ГПК України;

- суд не врахував того, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки; ризики від власної діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості;

- зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме їх значення як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» залишити без задоволення, оскільки висновки суду першої інстанції щодо зменшення пені на 50% відповідають обставинам справи та прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду.

А також відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджує про відсутність підстав для включення вартості послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС до суми позовних вимог;

наводить аргументи щодо неправильного визначення ціни газу, що поставлений відповідачу за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії». Заперечує підстави для стягнення спірної заборгованості, вказавши на врегулювання спору у відповідності до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" №1639-ІХ.

Проте ці заперечення на апеляційну скаргу суд не аналізує, оскільки у відповідності до вимог ч.1. ст.269 ГПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Своїм правом на подання апеляційної скарги відповідач не скористався і його заперечення не стосуються доводів апеляційної скарги. Підстави для виходу за межі апеляційної скарги відсутні.

У судовому засіданні, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив таку задоволити.

Зі свого боку, представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі Позивач, Постачальник останньої надії) відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ", на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (03065, м.Київ, проспект Гузара Любомира, 44; ).

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

За відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача - Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", зазначено ЕІС-код споживача природного газу 56X01I

В інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56X01І (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) (позивач), у т.ч. у період з 01.01.2022 по 28.02.2022.

Оскільки у відповідача (Оператора ГРМ), як споживача природного газу, були відсутні постачальники природного газу (не перебував у реєстрі споживачів будь-якого із постачальників), то у відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС такого споживача (Оператора ГРМ) було автоматично включено (зареєстровано) в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"; об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.01.2022 по 28.02.2022 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію Позивача як постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В), становить: з 01.01.2022 по 31.01.2022 3 405 575,00 м3, з 01.02.2022 по 28.02.2022 2 194 382,34 м3.

Факт включення ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується: листом оператора ГТС від 25.11.2022 № ТОВВИХ-22-12812 та інформацією (помісячно) щодо остаточної алокації відборів споживачів з ЕІС кодом 56Х01І; довідкою про об`єми поставленого Позивачем природного газу та відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом 56Х01І.

Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 за № 2501 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником останньої надії(п.1.1. Договору).

Згідно з п.2.1 Договору, Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п.3.3 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/оператора ГТС за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено) (п.4.3 Договору).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до п.4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п.4.4 Договору).

У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим Споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п.4.5 Договору).

Згідно з п.5.1 та п.5.2 Договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Договір набрав чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього Договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим Договором (п.11.1 Договору).

Отже, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, не потребує двостороннього підписання, і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

У період з 01.01.2022 по 28.02.2022 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 5599957,34 куб. м. на суму 234983389,90 грн, що підтверджується довідкою про об`єми поставленого позивачем природного газу та відомостями з інформаційної платформи Оператора ГГС щодо споживача з ЕІС-кодом56ХЗ1І (отриманого у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС); актом прийманні передачі природного газу №2146 від 31.01.2022 та Актом приймання - передачі природного газу №4187 від 28.02.2022.

На виконання умов договору, Оператором ГРМ направлялися Споживачу відповідні рахунки: № 6532 від 11.02.2022 на оплату поставленого природного газу з 01 по 31 січня 2022 року на суму 144807728,39 грн та №10124 від 12.03.2022 року на оплату поставленого природного газу з 01 по 28 лютого 2022 року на суму 90175661,51грн.

Згідно виставлених рахунків № 6532 від 11.02.2022 на оплату поставленого природного газу з 01 по 31 січня 2022 року на суму 144 807 728,39 грн. та № 10124 від 12.03.2022 року, з 01 по 28 лютого 2022 року на суму 90 175 661,51 грн, вартість поставленого відповідачу у січні-лютому 2022 року природного складає 234 983 389,90 грн.

У рахунках №6532 від 11.02.2022 та №10124 від 12.03.2022 окремо зазначено вартість послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС (тариф) нарахування за січень 2022 року 422 836,19 грн за лютий 2022 року 272 454,51грн.

Відправлення на адресу відповідача рахунку № 6532 від 11.02.2022 на оплату підтверджується спискам згрупованих відправлень "Рекомендований лист", а саме: список 14.02.2022_курдоставка " (штрих кодовий ідентифікатор № 177), а також фіскальним чеком від 16.02.2022.

Відправлення на адресу відповідача рахунку№10124 від 12.03.2022 року на оплату підтверджується спискам згрупованих відправлень "Рекомендований лист", а саме: список 21.03.2022_курдоставка_Боженко" (штрих кодовий ідентифікатор №914), а також фіскальним чеком від 23.03.2022.

Однак, відповідач акти приймання-передачі природного газу № 2145 від 31.01.2022 та № 4187 від 28.02.2024, не підписав, за поставлений газ не розрахувався,

Проте, споживання газу в період з 01.01.2022 по 31.01.2022 в об`ємі 3 405 575,00 м3та з 01.02.2022 28.02.2022 року в об`ємі 2 194 384,34 тис. м3 відповідач не заперечує.

Станом на час розгляду справи докази сплати заборгованості у сумі 234 983 389,90 грн відсутні.

У зв`язку з порушенням строків оплати, відповідно до умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 13 885 388 грн 11 коп. три проценти річних, 43 247 907 грн 11 коп. пені, 65 840 612 грн 94 коп. інфляційних втрат.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є безпідставне, на думку позивача, зменшення судом першої інстанції на 50 відсотків, у сумі 21 623 953 грн. 56 коп. штрафних санкцій, що передбачені в договорі, у вигляді пені, а також покладення на позивача судового збору в розмірі 51 200,23 коп. грн., а тому апеляційним судом переглядається рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.09.2024 у справі №921/297/24 у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами, зокрема: Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП за №2496 від 30.09.2015, Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженим постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015 про що правильного висновку д

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу, постачальник останньої надії - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який немає права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

У свою чергу, споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п.37 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України "Про ринок природного газу", Цивільним кодексом і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу. При цьому, Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Відповідно до п. 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Згідно з підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується ЕІС-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Відповідно до п.2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 (Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Отже, об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Розділом VІ Правил постачання природного газу та ст.15 Закону України "Про ринок природного газу" врегульовано порядок (автоматичне включення (реєстрація) в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії") та строк укладання Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" (60діб безперервного постачання).

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", укладений на підставі та у відповідності з Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, Кодексом газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.20215 №2493.

Типові договори є формою державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, головною ознакою типових договорів є їх обов`язковість.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI цих Правил.

Відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Постачальник "останньої надії" зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу.

Після закінчення граничного строку постачання природного газу постачальником "останньої надії", передбаченого цим розділом та Законом України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу за договором зі споживачем. Виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника "останньої надії" здійснюється у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. У випадку якщо споживач не був включений до Реєстру споживачів іншого постачальника після закінчення постачання природного газу постачальником "останньої надії", до такого споживача повинні застосовуватись заходи з припинення розподілу/транспортування (для прямих споживачів) природного газу споживачу відповідно до умов Кодексу газорозподільних систем та Кодексу газотранспортної системи.

Постачальник "останньої надії" має повідомити споживача про обмежений строк постачання природного газу, ціну природного газу для споживача та поінформувати споживача про його право та необхідність вибору іншого постачальника шляхом розміщення відповідної інформації на сайті постачальника "останньої надії". Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднювати на своєму вебсайті та підтримувати в актуальному стані інформацію щодо споживачів, що не є побутовими, з діючими договорами постачання природного газу із зазначенням такої інформації: ЕІС-коди споживачів (точок комерційного обліку); ЄДРПОУ та назва споживача; адреса об`єкта; кінцевий строк постачання природного газу.

Отже, між сторонами укладено Договір постачання природного газу, як між постачальником "останньої надії" та споживачем, до якого застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Так приписи статей 11, 509, 525, 526, 530 ЦК України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, у силу яких договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно загальних положень про купівлю-продаж статей 662-663, 689, 691-692 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. Зі свого боку, покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

З матеріалів справи видно, що через відсутність постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем, об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.01.2022 по 28.02.2022 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Матеріали справи підтверджують, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу, а саме у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 5599957,34 куб. м. на суму 234983389,90 грн.

Усупереч умовам Типового договору та приписів закону, відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати вартості відібраного та спожитого обсягу природного газу в січні-лютому 2022 року.

Оскільки у відповідача (Оператора ГРМ), як споживача природного газу, були відсутні постачальники природного газу (не перебував у реєстрі споживачів будь-якого із постачальників), то у відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС такого споживача (Оператора ГРМ) було автоматично включено (зареєстровано) в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"; об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.01.2022 по 28.02.2022 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Здійснивши фактичне споживання газу з 01.01.2022 по 31.01.2022 та з 01.02.2022 по 28.02.2022 відповідач, з урахуванням даних названої платформи, визнав дію договору з позивачем у цей проміжок часу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як уже зазначалось вище, згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору відповідачу нараховано пеню, за період з 01.03.2022 по 03.06.2022 на заборгованість 144 807 728,39 грн та за період з 01.04.2022 по 03.06.2022 на заборгованість 90 175 661,51 грн, у загальному розмірі 43 247 907 грн 11 коп.

В апеляційній скарзі, позивач не погоджується з рішенням суду про зменшення пені на 50%. Щодо цього, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Реалізовуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд першої інстанції , враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/ бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання, що і враховано судом першої інстанції.

Так, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч.3 ст.551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідач просив врахувати, що до 01.02.2024 основним видом діяльності ПрАТ "Тернопільгаз" був розподіл природного газу за регульованим тарифом за встановленими НКРЕКП цінами. Інших джерел прибутку у ПрАТ "Тернопільгаз" не існувало. Кошти на сплату штрафних та фінансових санкцій не передбачено в тарифі, а тому їх примусове стягнення спричинить вилучення з господарського обороту ПрАТ "Тернопільгаз" грошових коштів.

Відповідач наголошував на те, що причиною неналежного виконання зобов`язання за договором є те, що доведений регулятором тариф, який діяв у 2022 році, не покривав в повній мірі витрат на провадження діяльності з розподілу природного газу з отримання обґрунтованого рівня прибутку.

Також відповідач зазначав, що надмірно нараховані штрафні санкції неминуче призведуть до скрутного майнового стану підприємства, тому приймаючи до уваги важкий матеріальний стан ПрАТ Тернопільгаз, зупинення основної діяльності з розподілу природного газу та відсутність доказів завдання Позивачу інших збитків, просив суд зменшити розмір нарахованої пені .

Позивач, заперечуючи щодо зменшення пені, просить врахувати, що у цій справі сума зобов`язання відповідача з оплати поставленого газу та розмір заборгованості 234 983 389,90 грн (відповідачем дана заборгованість не погашалась), тоді як сума пені, нарахована відповідно до договору, становить 43 247 907,11грн, що складає 18,4% від суми заборгованості. Тому вважає, що заявлена сума пені не є надміру великою до боргу відповідача.

Суд першої інстанції, оцінюючи фактичні обставини, наведені відповідачем у відзиві на позов, які стали підставою для допущення прострочення виконання ним зобов`язань, а також щодо зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу і, відповідно, відсутність надходження коштів з основної діяльності, як джерела доходів відповідача (з 01.02.2024), беручи до уваги заперечення позивача з цього приводу, ураховуючи майнові інтереси обох сторін та задоволення судом у цій справі вимог ТОВ "ГК "Нафтогаз України" щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних, відсутність доказів завдання позивачу інших збитків, реалізуючи свої дискреційні повноваження, вважав за доцільне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача. З наведеним обгрунтуванням суду першої інстанції апеляційний суд погодився.

Пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення втрат, яка носять компенсаційний характер: 3% річних та інфляційних нарахувань.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність об`єктивних підстав та доцільність зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50% та присудив до стягнення пені в розмірі 21 623 953грн 56коп, у частині стягнення 21 623 953 грн 56коп. - пені суд першої інстанції відмовив.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак, не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності, в тому числі і припинення господарської діяльності.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені, відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Також, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів констатує, що компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 13 885 388 грн 11 коп. та інфляційних втрат у розмірі 65 840 612 грн 94 коп., які суд першої інстанції задоволив.

З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції врахував також права та інтереси кредитора, а отже і спростовуються твердження скаржника про те, що зменшений розмір штрафних санкцій нівелює значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Суд враховує, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 902/89/24.

Отже, беручи до уваги ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 50%, що є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковий розподіл судових витрат у частині стягнення з позивача судового збору у розмірі 51 200,23 грн.

Відповідно до п.2) частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи, позовну вимогу про стягнення заборгованості у сумі 357 957 298 грн. 06 коп, що має майновий характер, судовий збір, що підлягає сплаті за подання такої позовної вимоги становить 847 840 грн.

З огляду на часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 847 840 грн судового збору (платіжна інструкція № від 19.04.2024).

А тому, відповідно до вимог статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 796 639 грн 77 коп. суд поклав на відповідача у справі та він підлягає стягненню в користь позивача.

Судові витрати в складі судового збору в сумі 51 200 грн 23 коп. покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Господарський суд Тернопільської області ухвалив рішення від 10.09.2024 у справі №921/297/24 з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому таке рішення є законне і обґрунтоване та підлягає залишенню без змін.

Апелянт не спростував висновки суду першої інстанції, не довів порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" підлягає залишенню без задоволення.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржник всупереч вищенаведеним нормам права, не подав доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду в справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 254, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.09.2024 у справі №921/297/24 залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України б/н від 21.10.2024 залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 389 231,16 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 30.01.2025