УХВАЛА

24 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/858/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024

у складі колегії суддів: Желік М.Б. - головуючий, Галушко Н.А., Орищин Г.В.

та на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2024

суддя: Яворський Б.І.

у справі № 914/858/24

за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі: Харківської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Буський консервний завод»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - акціонерне товариство «Українська залізниця»,

про стягнення 32 462,89 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2024 у справі №914/858/24.

При перевірці матеріалів касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі подано у 2024 році.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 установлено у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення 32 462,89 грн заборгованості, отже, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа №914/858/24 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до суду касаційної інстанції скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, адже звернення прокурора до суду з позовом спрямовано на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо укладання договорів за кошти державного бюджету та відповідальності за допущені порушення. Тому законне вирішення такого питання, на думку скаржника, становить не тільки державний, але і суспільний інтерес, а використання коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу держави.

Разом з тим, прокурор стверджує, що зараз бюджет гостро відчуває брак коштів. В умовах обмеженості ресурсів влада обережно ставиться до видатків. Усі вільні кошти спрямовуються на оборону та відновлення інфраструктури держави. Таким чином, за твердженням скаржника, будь-які надходження коштів до бюджету становлять значний суспільний інтерес, і спрямовані на підтримання життєдіяльності населення. Недоотримання коштів до бюджету підриває матеріальну і фінансову основу держави.

Крім цього, на думку прокурора, правовідносини, пов`язані з використанням державних (бюджетних) коштів, становлять суспільний інтерес, а неналежне виконання договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає та є фактором дестабілізації соціально-економічного розвитку і джерелом великих ризиків, порушенням фінансової стійкості країни. Враховуючи актуальність вказаного питання, позиція суду касаційної інстанції в таких спорах однозначно становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для органів прокуратури, оскільки в провадженні судів перебували і продовжують перебувати аналогічні позови прокурорів, заявлені на захист інтересів держави.

Вирішення вказаного спору у даній справі судом касаційної інстанції, на думку скаржника, сприятиме однаковому тлумаченню закону. Зрозумілий і прозорий підхід міг би значно покращити судову практику і сформував би також правову визначеність для учасників судового процесу. Перегляд незаконного судового рішення у даній справі сприятиме подальшому припиненню, запобіганню порушенням і дотриманню в майбутньому фізичними та юридичними особами прав та інтересів держави при розпорядженні та використанні бюджетних коштів.

Верховний Суд звертає увагу, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Посилання скаржника на те, що справа № 914/858/24 має для нього виняткове значення належним чином не обґрунтоване, оскільки є лише власним припущенням скаржника, не підтверджене жодними доказами та зводиться лише до незгоди з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Інші доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням скаржником власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті.

Верховний Суд зазначає, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятками із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2024 у справі № 914/858/24, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 233, 234, 235, пунктом 2 частини третьої статті 287, пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити виконувачу обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та на рішення господарського суду Львівської області від 09.09.2024 у справі № 914/858/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець