Судді Північного апеляційного господарського суду Демидової А.М.
31 січня 2025 року Справа № 910/4552/23
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2025 колегією суддів у складі: Пономаренка Є.Ю. - головуючого, Демидової А.М., Кропивної Л.В. відмовлено в задоволенні заяви судді Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 910/4552/23.
Моя заява про самовідвід була обґрунтована тим, що:
- на розгляді колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Пономаренка Є.Ю. - головуючого, Демидової А.М., Кропивної Л.В. перебувають апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної церкви на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/4552/23 за позовом Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви до Національного заповідника "Києво-Печерська лавра", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови Заповідника від договору № 2 про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю, укладеного 19.07.2013 між Заповідником та Монастирем, та застосування наслідків недійсності правочину. Розгляд зазначених апеляційних скарг призначено на 03.02.2025 об 11:00;
- водночас у провадженні колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ткаченка Б.О. - головуючого, Демидової А.М., Андрієнка В.В. перебувають апеляційні скарги Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (Чоловічий монастир) Української Православної Церкви на рішення Господарського суду міста Києва 10.08.2023 у справі № 910/5094/23 за позовом Національного заповідника "Києво-Печерська лавра" до Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (Чоловічий монастир) Української Православної Церкви, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, про усунення перешкод у користуванні майном;
- дана справа № 910/4552/23 та інша справа № 910/5094/23 є взаємопов?язаними між собою з огляду на те, що стосуються прав та обов?язків позивача та відповідача за договором № 2 від 19.07.2013 про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю, укладеним між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником (Національний заповідник "Києво-Печерська лавра") та Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви. Визнання чи невизнання судом у справі № 910/4552/23 недійсним правочину щодо односторонньої відмови Національного заповідника "Києво-Печерська Лавра" від договору № 2 від 19.07.2013 про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю, є суттєвою обставиною для розгляду справи № 910/5094/23 про усунення перешкод у користуванні майном;
- ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 провадження у справі № 910/5094/23 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 910/4552/23. Вважаю, що обставини, які будуть встановлені у справі № 910/4552/23, матимуть преюдиційне значення для розгляду справи № 910/5094/23, предмет позову в якій є похідним від встановлених фактів у справі № 910/4552/23.
З урахуванням викладеного, не дивлячись на відсутність у мене будь-якого прямого чи опосередкованого інтересу до результатів розгляду справи, задля уникнення будь-яких сумнівів у моїх об`єктивності та неупередженості при її розгляді, з метою недопущення у подальшому сумнівів в учасників справи чи інших осіб щодо неупередженості суду апеляційної інстанції та забезпечення довіри до судової влади в Україні, мною було заявлено самовідвід від розгляду справи № 910/4552/23.
На обґрунтування рішення (ухвали) про відмову в задоволенні мого самовідводу, в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2025 зазначено, що ухвала від 27.01.2025 про зупинення апеляційного провадження в іншій справі № 910/5094/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/4552/23 не може бути підставою для задоволення заяви судді про самовідвід.
Із вказаною ухвалою суду не погоджуюсь з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 6 § 1 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2000 у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Мікалефф проти Мальти" (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).
Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями: суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості (рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Мікалефф проти Мальти" (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" вказано, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що під час вирішення того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у "Справі Гаусшильдта" (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи.
Як указано в Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
"Будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи" (Micallef 98). Слово "боятися" підкреслює допустиму ірраціональність сумніву. Обставини prima facie вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу. Вони можуть бути, при раціональному аналізі, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися. Сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що у розумної людини, на її перший погляд, вони викликають побоювання в упередженості суду.
У рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" та від 28.10.1998 у справі "Ветштайн проти Швейцарії" зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Для самовідводу судді, за практикою Європейського суду з прав людини, "достатньо мінімального будь-якого сумніву".
Мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Визначення належного та безстороннього суду є первинним щодо вчинення процесуальних дій у справі (пункти 183, 184 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2021 у справі № 11-202сап21).
Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді, зокрема, відповідно до пункту 5 частини першої зазначеної норми, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
З урахуванням викладеного, мною було подано заяву про самовідвід від розгляду справи, оскільки хоча й сумнівів у моїй неупередженості висловлено не було, мій відвід (самовідвід) відповідав би інтересам провадження.
Оскільки подання мною заяви про самовідвід мало на меті уникнення можливості існування в учасників справи чи інших осіб будь-якого сумніву в неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду даної справи, вважаю, що заява про самовідвід судді Демидової А.М. мала бути задоволена.
Суддя
Північного апеляційного
господарського суду А.М. Демидова