ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1019/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 (суддя Н.О. Семенчук, м.Миколаїв, повний текст складено 30.10.2024)

у справі №915/1019/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр»

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»

про: стягнення 217564,86 грн,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи та короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №132/24 від 15.08.2024 (вх.№10181/24 від 26.08.2024) про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» заборгованості у розмірі 217564,86 грн, яка складається з: 175823,90 грн заборгованості за договором поставки; 35132,98 грн пені; 6607,98 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №28/03/07-23Р від 28.03.2023 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр» заборгованість у розмірі 175823,90 грн, інфляційних втрат у розмірі 6607,98 грн, пені в розмірі 20665,39 грн та судовий збір у розмірі 3179,27 грн. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 175823,90 грн, Господарський суд Миколаївської області виходив із обґрунтованості позовних вимог в цій частині, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про факт поставки позивачем відповідачу товару та його часткову оплату.

При цьому місцевий господарський суд зазначив, що докази того, що вказана у накладній особа не мала повноважень на отримання товару від імені відповідача, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що печатка відповідача була використана особою, неповноважною на її використання, зокрема звернення підприємства до правоохоронних органів з відповідною заявою про викрадення чи втрату печатки.

Прийнявши до уваги порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, врахувавши положення договору та чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені та інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він є арифметично неправильним у зв`язку з невірно визначеним позивачем періодом нарахування. Здійснивши перерахунок пені з урахуванням вірного визначення періоду нарахування з дотриманням вимог частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, а саме: з 06.09.2023 по 06.03.2024, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 29521,99 грн пені. Розрахунок інфляційних втрат суд визнав арифметично правильним та обґрунтованим.

Водночас місцевий господарський суд, врахувавши клопотання відповідача про зменшення пені, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, з огляду на всі фактичні обставини справи, прийнявши до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, зменшив розмір заявленої до стягнення суми пені на 30% та стягнув з відповідача пеню у розмірі 20665,39 грн.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Приватне сільськогосподарське підприємство «Козирське» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що із наданих позивачем видаткових накладних вбачається те, що у особи яка їх підписала зі сторони отримувача товару, відсутня довіреність, що не дає підстави стверджувати про належність оформлення вказаних накладних у відповідності до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, а отже, ставлять під сумнів факт поставки товару.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована судом 12.11.2024 за вх.№4265/24.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 у справі №915/1019/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1019/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

29.11.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 у справі №915/1019/24 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3655,75 грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

В межах встановленого ухвалою суду від 04.12.2024 строку апелянт звернувся із заявою (вх.№4265/24/Д1 від 10.12.2024) про усунення недоліків апеляційної скарги. До цієї заяви скаржник долучив копію платіжної інструкції №4042 від 09.12.2024 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3655,75 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 у справі №915/1019/24.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі; розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи; апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову у даній справі, що становить 217564,86 і є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою вказаною ухвалою від 16.12.2024 постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також ухвалою суду від 16.12.2024 встановлено позивачу строк до 30.12.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 30.12.2024 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Позивач не скористався передбаченим частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, що згідно із частиною третьою цієї статті не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

28.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр», як постачальником, та Приватним сільськогосподарським підприємством «Козирське», як покупцем, укладено договір поставки №28/03/07-23Р (надалі договір), у відповідності до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити (передати) у власність біологічні препарати (інші біопрепарати, добрива та продукцію) Торгової марки «Жива Земля» та Торгової марки «HELPROST» (надалі товар) в кількості, в асортименті та за ціною, зазначеною у специфікаціях на поставку товару, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар та оплатити його вартість у строк та на умовах, визначених даним договором (п.1.1 Договору).

Згідно із пунктом 1.2. договору товар поставляється партіями в кількості та в асортименті згідно замовлень покупця.

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що умови, строк поставки товару, його асортимент, кількість, вартість зазначаються у специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного договору.

Поставка товару здійснюється партіями на умовах поставки відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «INCOTERMS» у редакції 2010 року, які зазначені у специфікаціях (додатках) на кожну окрему партію (пункт 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що при передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар та підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця та/або дата, зазначена в товарно-супроводжувальних документах перевізника у відповідності з умовами поставки.

При передачі товару (одночасно з ним) передати покупцю: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну, підписану уповноваженим представником постачальника та скріплену печаткою постачальника; сертифікат якості (відповідності) на товар. У разі неможливості одночасно надати зазначені документи, постачальник протягом 5 банківських днів направляє їх постачальнику поштою або іншими кур`єрськими службами та обов`язково направляє скановані копії документів на електронну адресу покупця, вказану в реквізитах, в день поставки товару (пункт 2.3.1. договору).

За умовами пункту 3.11. договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової (та/або товарно-транспортної) накладної, що є підтвердженням належного виконання постачальником умов даного договору. Підписання представником покупця видаткової накладної та скріплення печаткою або штампом (у разі наявності) підпису представника покупця на видатковій накладній засвідчує належне виконання постачальником умов даного договору по поставці товару та засвідчує узгодження з покупцем асортименту, кількості, якості та вартості (ціни) товару у видатковій накладній .

Згідно із пунктом 4.1. договору вартість одиниці товару та загальна вартість цієї кількості товару визначається у підписаній сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною договору.

Ціна договору складає суму вартості всіх специфікацій до договору та не може перевищувати 800000,00 грн (пункт 4.2. договору).

Оплата товару за даним договором здійснюється в національній валюті України гривні (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.2. договору покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною до даного договору. Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу лише на банківський рахунок постачальника, що зазначений в договорі. Оплата вважається здійсненою після зарахування відповідних коштів на рахунок постачальника (пункти 5.3., 5.5 договору).

У пункті 9.1. договору сторони домовились, що вони можуть вносити зміни та доповнення до цього договору за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Договір набирає законної сили з моменту його підписання та скріплення печатками (при наявності) сторонами і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 10.1. договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

28.03.2023 між сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки №28/03/07-23Р від 28.03.2023, якою, зокрема, пункт 6.2. договору викладено у наступній редакції: « 6.2. У випадку несвоєчасної оплати згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості неоплаченого товару за календарний день прострочення платежу до дати повної оплати».

28.03.2023 між сторонами складено та підписано специфікацію №1 до договору, за умовами якої:

-поставці підлягає біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 10 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 360 л за ціною 101,75 грн. без ПДВ, загальною вартістю 36630,00 грн без ПДВ, 43956,00 грн з ПДВ;

-строк поставки товару: квітень 2023 року;

-поставка товару здійснюється на умовах СРТ (згідно «INCOTERMS» 2010) на склад покупця та/або FCA перевізником Нова Пошта за рахунок постачальника;

-умови оплати: 20% - попередня оплата товару, 80% - повний розрахунок до 01.09.2023;

-даний додаток №1 (специфікація №1), який є невід`ємною частиною договору поставки, складений в 2-х примірниках по одному для кожної із сторін, набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Скан-копія специфікації, посвідченої уповноваженими особами сторін, має рівну юридичну силу до отримання сторонами оригіналу. В усьому іншому, що не передбачено цією специфікацією, сторони керуються положеннями вищевказаного договору та норм чинного законодавства.

31.03.2023 між сторонами складено та підписано специфікацію №2 до договору, за умовами якої:

-поставці підлягає біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 10 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 710 л за ціною 101,75 грн. без ПДВ, загальною вартістю 72242,50 грн без ПДВ; біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 5 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 5 л за ціною 101,75 грн без ПДВ, загальною вартістю 508,75 грн. без ПДВ.

-загальна вартість товару складає 87301,50 грн, в тому числі ПДВ 14550,25 грн;

-строк поставки товару: квітень 2023;

-поставка товару здійснюється на умовах СРТ (згідно «INCOTERMS» 2010) на склад покупця та/або FCA перевізником Нова Пошта за рахунок постачальника;

умови оплати: 20% - попередня оплата товару, 80% - повний розрахунок до 01.09.2023;

-даний додаток №1 (специфікація №2), який є невід`ємною частиною договору поставки, складений в 2-х примірниках по одному для кожної із сторін, набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Скан-копія специфікації, посвідченої уповноваженими особами сторін, має рівну юридичну силу до отримання сторонами оригіналу. В усьому іншому, що не передбачено цією специфікацією, сторони керуються положеннями вищевказаного договору та норм чинного законодавства.

06.04.2023 між сторонами складено та підписано специфікацію №3 до договору, за умовами якої:

-поставці підлягає біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 10 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 190 л за ціною 101,75 грн без ПДВ, загальною вартістю 19332,50 грн без ПДВ; біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 5 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 5 л за ціною 101,75 грн без ПДВ, загальною вартістю 508,75 грн без ПДВ;

-загальна вартість товару складає 23809,50 грн, в тому числі ПДВ 3968,25 грн;

-строк поставки товару: квітень 2023 року;

-поставка товару здійснюється на умовах СРТ (згідно «INCOTERMS» 2010) на склад покупця та/або FCA перевізником Нова Пошта за рахунок постачальника;

-умови оплати: 80% - попередня оплата товару, 20% - повний розрахунок протягом 30 календарних днів з дня поставки;

-даний додаток №1 (специфікація №3), який є невід`ємною частиною договору поставки, складений в 2-х примірниках по одному для кожної із сторін, набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Скан-копія специфікації, посвідченої уповноваженими особами сторін, має рівну юридичну силу до отримання сторонами оригіналу. В усьому іншому, що не передбачено цією специфікацією, сторони керуються положеннями вищевказаного договору та норм чинного законодавства.

27.04.2023 між сторонами складено та підписано специфікацію №4 до договору, за умовами якої:

-поставці підлягає біополімерний комплекс (БПК) 3 група, фасування 10 л (ТУ У 24.1 4:2009), код УКТЗЕД 3505 10 90 00, у кількості 530 л за ціною 101,75 грн без ПДВ, загальною вартістю 53927,50 грн без ПДВ;

-загальна вартість товару складає 64713,00 грн, в тому числі ПДВ 10785,50 грн;

-строк поставки товару: травень 2023 року;

-поставка товару здійснюється на умовах СРТ (згідно «INCOTERMS» 2010) на склад покупця та/або FCA перевізником Нова Пошта за рахунок постачальника;

-умови оплати: 20% - попередня оплата товару, 80% - повний розрахунок до 01.09.2023;

-даний додаток №1 (специфікація №4), який є невід`ємною частиною договору поставки, складений в 2-х примірниках по одному для кожної із сторін, набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Скан-копія специфікації, посвідченої уповноваженими особами сторін, має рівну юридичну силу до отримання сторонами оригіналу. В усьому іншому, що не передбачено цією специфікацією, сторони керуються положеннями вищевказаного договору та норм чинного законодавства.

На підтвердження обставин поставки відповідачу товару на загальну суму 219780,00грн, позивачем надано:

-видаткову накладну №435 від 11.04.2023 на суму 43956,00 грн з ПДВ, яку підписано сторонами без зауважень;

-видаткову накладну №436 від 11.04.2023 на суму 65323,50 грн з ПДВ, яку підписано сторонами без зауважень;

-видаткову накладну №571 від 20.04.2023 на суму 23809,50 грн з ПДВ, яку підписано сторонами без зауважень;

-видаткову накладну №850 від 04.05.2023 на суму 64713,00 грн з ПДВ, яку підписано сторонами без зауважень;

-видаткову накладну №570 від 20.04.2023 на суму 21978,00 грн з ПДВ, яку підписано сторонами без зауважень.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар у розмірі 43956,10 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №506 від 03.04.2023 на суму 8791,20 грн, платіжною інструкцією №514 від 05.04.2023 на суму 17460,30 грн, платіжною інструкцією №1024 від 07.04.2023 на суму 4762,00 грн, платіжною інструкцією №704 від 03.05.2023 на суму 12942,60 грн.

Таким чином, за доводами позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 175823,90 грн (219780,00 грн 43956,10 грн).

Позивач направив на адресу відповідача претензію №92/23 від 06.09.2023, в якій просив погасити заборгованість за поставлений товар згідно договору №28/03/07-23Р в сумі 175823,90 грн.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість у розмірі 175823,90 грн за поставлений позивачем товар не сплатив, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно із приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів вбачає, що за своєю правовою природою договір №28/03/07-23Р від 28.03.2023 є договором поставки.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Згідно із положеннями статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 689 Цивільного кодексу України врегульовано, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і, водночас, набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Позивач, звертаючись з даним позовом до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості, стверджує про здійснення ним поставки товару, а відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що договір поставки №28/03/07-23Р від 28.03.2023, специфікації №1, №2, №3, №4, додаткова угода від 28.03.2023 та видаткові накладні не підписувались представником Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»; підпис, вчинений у вказаних документах, не належить директору відповідача; у відповідача відсутні оригінали документів; при огляді відтиску печатки на копії договору, наданому до матеріалів позовної заяви, виявлено розбіжності з печаткою Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське».

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату спірної поставки товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній станом на дату спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

В той же час, за приписами частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Отже, здійснення позивачем поставки товару у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є господарською операцією, підставою для бухгалтерського обліку якої є первинні документи, що повинні мати певні реквізити. Відтак у разі, якщо видаткова накладна оформлена з урахуванням вищевказаних вимог, вона є первинним документом, який фіксує факт отримання/передачі товарів.

Так, на підтвердження поставки товару за договором позивачем до матеріалів справи залучено видаткові накладні №435 від 11.04.2023 на суму 43956,00 грн з ПДВ, №436 від 11.04.2023 на суму 65323,50 грн з ПДВ, №571 від 20.04.2023 на суму 23809,50 грн з ПДВ, №850 від 04.05.2023 на суму 64713,00 грн з ПДВ та №570 від 20.04.2023 на суму 21978,00грн з ПДВ.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи видаткові накладні, колегія суддів встановила, що вони підписані представниками сторін із зазначенням посад і прізвищ, імен та по батькові осіб, які здійснили ці підписи, а також наявність усіх інших обов`язкових реквізитів: дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ і який є постачальником, назву покупця, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, кількість, ціну, вартість продукції.

При цьому особисті підписи уповноважених осіб сторін на видаткових накладних засвідчені відтисками печаток обох сторін.

Зокрема, підписи особи, яка підписала видаткові накладні від імені отримувача, скріплені печаткою Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське».

Відповідно до частини першої статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18).

Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних накладних та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на первинних документах, господарський суд повинен дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за цих обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто, чи співпадає така особа з відповідачем у цій справі, чи ні).

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.08.2020 у справі №927/833/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження того, що його печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Таким чином, беручи до уваги те, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, та з огляду на той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про відсутність підстав вважати, що печатка Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» використовувалась проти його волі.

Саме таку правову позицію Верховного Суду щодо проставлення печатки однієї із сторін на спірних документах викладено в постанові від 23.07.2019 у справі №918/780/18.

Суд першої інстанції установив, що печатки підприємств є ідентичними наданим позивачем для огляду суду оригіналам вказаних документів.

Отже, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БТУ-Центр» факту поставки Приватному сільськогосподарському підприємству «Козирське» товару за видатковими накладними № №435 від 11.04.2023, №436 від 11.04.2023, №571 від 20.04.2023, №850 від 04.05.2023, №570 від 20.04.2023 на загальну суму 219780,00 грн.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи довіреності щодо отримання від імені відповідача товару за видатковими накладними колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, відсутність зазначеного документа, беручи до уваги проставлення печатки відповідача на цих накладних, дозволяє суду ідентифікувати участь відповідача у відповідній господарській операції; по-друге, дії відповідача у вигляді проведення часткової оплати вартості товару, поставленого відповідно до вищенаведених видаткових накладних, свідчать про отримання цього товару відповідачем.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару в сумі 43956,10 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №506 від 03.04.2023 на суму 8791,20 грн, платіжною інструкцією №514 від 05.04.2023 на суму 17460,30 грн, платіжною інструкцією №1024 від 07.04.2023 на суму 4762,00 грн, платіжною інструкцією №704 від 03.05.2023 на суму 12942,60 грн.

За встановлених обставин, у відповідача за договором поставки №28/03/07-23Р від 28.03.2023 наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 175823,90 грн.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Натомість належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості, відповідач згідно приписів статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України не надав. Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору поставки №28/03/07-23Р від 28.03.2023 та положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем, з огляду суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 175823,90 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором є його порушенням у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За змістом частини першої та другої статті 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2. договору (в редакції додаткової угоди) передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості неоплаченого товару за календарний день прострочення платежу до дати повної оплати.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені з урахуванням вірного визначення періоду нарахування, а саме, за період з 06.09.2023 по 06.03.2024, суд першої інстанції встановив, що розмір пені становить 29521,99 грн.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку пені апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності відповідного розрахунку не переглядається.

Водночас, як вже зазначалось, місцевий господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір пені з 29521,99 грн на 30 % до 20665,39 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені не оскаржується, з огляду на що колегією суддів оскаржуване рішення в цій частині не переглядається.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2023 року по березень 2024 року, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у загальній сумі 6607,98 грн.

При цьому, жодних доводів щодо неправильності проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат скаржником також не наведено.

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2024 у справі №915/1019/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран