РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2025Справа № 910/10776/24
За позовом ОСОБА_1

до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд»

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Нестерчук А.О., Габуєв Г.Ю. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Чалов А.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд» (надалі - відповідач), в якому просить суд зобов`язати відповідача надати позивачу для ознайомлення та виготовлення копій з документів та відомостей про діяльність Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд»:

- всі рішення загальних зборів членів кооперативу (протоколи зборів) з усіма невід`ємними частинами та затверджені такими рішеннями документи, що регулюють діяльність кооперативу, за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- зведену інформацією про результати голосування кожного із членів кооперативу на загальних зборах членів кооперативу за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Голови кооперативу та/або Правління Кооперативу (протоколи засідань) за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Спостережної ради кооперативу (протоколи засідань) за період з моменту її першого обрання по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Ревізора та/або Ревізійної комісії (протоколи засідань) за період з моменту їх першого обрання по 25 липня 2024 року;

- всі висновки Ревізійної комісії та/або Ревізора по фінансовій звітності кооперативу, включаючи балансовий звіт (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма 2), звіт про рух грошових коштів (форма 3) і звіт про власний капітал (форма 4), за період з 2017 по 2023 роки включно;

- всі висновки Ревізійної комісії та/або Ревізора щодо планових та/або позапланових ревізій фінансово-господарської діяльності кооперативу за період з 2017 по 25 липня 2024 року;

- всі річні кошториси кооперативу з висновками Ревізійної комісії та/або Ревізора за період з 2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі форми фінансової звітності кооперативу за період з 2017 року по 2023 рік, включаючи балансовий звіт (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма 2), звіт про рух грошових коштів (форма 3) і звіт про власний капітал (форма 4);

- всі відомості про фактично понесені витрати кооперативу за період з 2017 року по 25 липня 2024 року;

- первинні документи, що підтверджують склад всіх понесених витрат за період з 2017 по 25 липня 2024 року;

- Положення Про повне членство в ОК «ЖБК «Екобуд», затверджене рішенням загальних зборів кооперативу, оформленим протоколом № 2 від 07 лютого 2017 року.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.12 Закону України «Про кооперацію», мотивовані порушенням відповідачем корпоративних прав позивача, як члена кооперативу, на отримання інформації щодо діяльності кооперативу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/10776/24, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в справі на 15.10.2024.

08.10.2024 від представника позивача надійшла заява про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 задоволено заяву представника позивача адвоката Габуєва Г.Ю. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції та постановлено забезпечити участь останнього в судовому засіданні призначеному на 15.10.2024 та в усіх наступних засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовче засідання 15.10.2024 з`явились представники сторін. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, в зв`язку із необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів. Також суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України витребував у Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації копію реєстраційної справи відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 відкладено підготовче засідання на 12.11.2024.

21.10.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, разом із клопотанням про продовження процесуального строку для його подачі. У поданому відзиві відповідач заперечує щодо позову та, зокрема, зазначає, що позивач не є членом кооперативу, а тому немає права на отримання документів та інформації щодо діяльності кооперативу.

28.10.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

01.11.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.11.2024 від Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла копія реєстраційної справи відповідача.

12.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: протоколу загальних зборів членів кооперативу від 05.08.2017 та протоколу засідання правління № 17 від 23.04.2018.

У підготовче засідання 12.11.2024 з`явились представники сторін. Суд протокольною ухвалою, з урахуванням думки сторін, продовжив відповідачу процесуальний строк для подачі відзиву та долучив поданий 21.10.2024 відзив до матеріалів справи. Також суд протокольною ухвалою, з урахуванням думки сторін, задовольнив клопотання позивача від 12.11.2024 та в порядку ст. 81 ГПК України витребував у відповідача докази. Крім цього, суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України витребував у позивача письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 відкладено підготовче засідання на 27.11.2024.

21.11.2024 від представника відповідача на виконання ухвали суду надійшли копії витребуваних документів.

25.11.2024 від позивача на виконання ухвали суду надійшли письмові пояснення.

25.11.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

27.11.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення.

У підготовче засідання 27.11.2024 з`явились позивач, її представник та представник відповідача. Протокольними ухвалами суд долучив до матеріалів справи додаткові пояснення відповідача та позивача від 25.11.2024, разом з доданими до них документами, а також залишив без розгляду додаткові пояснення позивача від 17.11.2024.

Також враховуючи, що під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонам надавалось достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору, окрім того, не було зазначено про неможливості надання доказів чи заявлення клопотань і пояснень по справі, протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.01.2025.

Позивач та її представник у судовому засіданні 14.01.2025 надали пояснення по суті позовних вимог та позов просили задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 14.01.2025 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) є засновником Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд» (відповідача), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та копією реєстраційної справи відповідача (т.1., а.с.40, 137-343).

Як зазначає позивач, вона декілька разів зверталася до відповідача із запитами про надання відомостей та документів про діяльність останнього, а саме:

1) запит від 17.08.2021 про ознайомлення з документами, пов`язаними з порядком денним загальних зборів членів кооперативу, призначеними на 04.09.2021, а також про надання копій таких документів. Направлення запиту підтверджується описом вкладення та поштовою накладною АТ «Укрпошта» №334. Запит був отриманий відповідачем 21.08.2021, що підтверджується зворотнім повідомленням про врученням (т.1, а.с.19-22);

2) запит від 18.09.2021 про отримання копій затвердженого загальними зборами членів кооперативу статуту кооперативу в редакції протоколу загальних зборів членів кооперативу від 04.09.2021 та списку членів кооперативу станом на день проведення вказаних зборів. Направлення запиту підтверджується описом вкладення та поштовою накладною АТ «Укрпошта» №099. Вказаний запит був повернутий відправнику в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується службовими відмітками оператора поштового зв`язку на повернутому відправнику відправленні (т.1, а.с.23-26);

3) запит від 30.06.2024 про ознайомлення з документами, пов`язаними з порядком денним загальних зборів членів кооперативу, призначеними на 06.07.2024. Запит направлявся двома способами на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується скріншотом електронного листування та протоколом створення і перевірки КЕП та засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення і поштовою накладною АТ «Укрпошта» №811, вказане відправлення було повернуто відправнику в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується повернутим відправнику відправленням та трекінгом (т.1, а.с.23-29);

4) запит від 25.07.2024 про надання протоколів загальних зборів членів кооперативу та рішень його органів управління, фінансової звітності із висновками ревізійної комісії, актів ревізій, річних кошторисів, відомості про витрати кооперативу та первинних документів у підтвердження понесення цих витрат за період з 2017 року по день надання відповіді. Запит направлявся двома способами на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується скріншотом електронного листування та протоколом створення і перевірки КЕП та поштовим зв`язком, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №824 від 25.07.2024. Вказаний запит був повернутий відправнику в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується повернутим відправнику відправленням та трекінгом (т.1, а.с.30-33).

Відповідей відповідача на запити позивача матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем документів відносно його діяльності, позивачу, як засновнику та члену відповідача надано не було, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 Цивільного кодексу України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач обґрунтовуючи своє звернення до суду з даним позовом, зокрема, посилається на те, що вона як член кооперативу вправі вимагати від кооперативу надання йому інформації про його діяльність. Крім того, позивач вчиняла дії щодо отримання відповідної інформації, однак не отримавши її, була змушена звернутися за захистом порушених саме корпоративних прав.

У свою чергу, відповідач зазначає, що позивач не є членом кооперативу, оскільки у відповідності пункту 6.4. статуту кооперативу (в редакції від 04.09.2021) засновники кооперативу з моменту його державної реєстрації мають всі права та обов`язки членів кооперативу, користуються правом ухвального голосу, за умови якщо вони внесли вступний та пайовий внески відповідно до цього статуту та рішень загальних зборів членів кооперативу, виконують інші рішення загальних зборів членів кооперативу.

Пунктом 6.8.1.1. статуту кооперативу передбачено що розмір вступного внеску складає 3000,00 (три тисячі) гривень 00 коп.

Пункт 6.8.1.3. статуту передбачає порядок внесення пайового внеску у наступному порядку та послідовності:

1-ша частина пайового внеску вноситься у матеріальній формі - шляхом передачі кооперативу майнових прав на квартири та/або інші жилі чи нежитлові приміщення в ЖК, які виникли на підставі договорів, за якими член кооперативу сплатив або взяв на себе зобов`язання сплатити замовнику будівництва частину вартості квартири та/або іншого жилого чи нежитлового приміщення у ЖК (далі - договір купівлі-продажу майнових прав). Наявність та повнота відповідних документів перевіряється кооперативом на момент подачі особою заяви про вступ до кооперативу. Членство в кооперативі набувається після внесення першої частини пайового внеску, вступного внеску та разового спеціального членського внеску із врахуванням особливостей, передбачених п. 6.8.1.2 цього статуту;

2-га частина пайового внеску вноситься у грошовій формі - шляхом передачі кооперативу суми грошових коштів, яка дорівнює різниці між загальною вартістю майнових прав згідно із договором купівлі-продажу майнових прав та фактично сплаченою членом кооперативу частини майнових прав на момент подачі заяви про вступ до кооперативу. Друга частина пайового внеску вноситься членом кооперативу у зазначеній послідовності, якщо різниця між загальною вартістю майнових прав та фактично сплаченою перевищує 10%.

Відповідач вказує, що позивачем не виконано зобов`язання щодо сплати вступного та пайового внесків сплату яких статут кооперативу зазначає як кваліфікаційну ознаку членства в кооперативі для його засновників, а тому остання не є членом кооперативу та немає права на отримання інформації щодо його діяльності.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст.86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Так, згідно ст.10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Як установлено судом вище та вбачається з матеріалів справи позивач є засновником відповідача з моменту його створення в 2016 році, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.40).

Суд зазначає, що на відповідача, як юридичну особу, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо переліку засновників, які відповідно до статті 10 названого Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, згідно п.2.2. статуту відповідача (в редакції від 25.11.2016, тобто діючої з моменту створення кооперативу) засновники кооперативу з моменту його державної реєстрації мають всі права та обов`язки членів кооперативу.

Засновники кооперативу є його членами та не мають переваг щодо інших членів кооперативу (п.2.3. статуту відповідача (в редакції від 25.11.2016).

Відповідно до п.7.1. статуту відповідача (в редакції від 25.11.2016) членство членів-засновників може бути припинено лише з ліквідацією кооперативу, або з перереєстрацією статуту і заміною члена-засновника на іншого.

Загальними зборами членів кооперативу за №2 від 07.02.2017 було затверджено іншу редакцію статуту відповідача та рішенням загальних зборів членів відповідача, що оформлене протоколом №5-3/19 від 04.09.2021 затверджено нову редакцію статуту відповідача, яка діє на даний час.

Суд зазначає, що в усіх трьох редакціях статуту відповідача позивач вказана, як засновник кооперативу.

Відповідно до пункту 6.1.8. статуту кооперативу (в редакції 07.02.2017) членство в ОЖБК є добровільним і може набуватися одночасно із створенням ОЖБК при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування.

Згідно пункту 6.4. статуту кооперативу (в редакції від 04.09.2021) членство ОЖБК є добровільним і може набуватись одночасно із створенням ОЖБК при проведенні установчих зборів, а також індивідуально на основі письмово заяви в будь-який момент його існування із врахуванням вимог цього статуту. Засновники кооперативу з моменту його державної реєстрації мають всі права та обов`язки членів кооперативу, користуються правом ухвального голосу, за умови якщо вони внесли вступний та пайовий внески відповідно до цього статуту та рішень загальних зборів членів кооперативу, виконують інші рішення загальних зборів членів кооперативу.

Тобто, статут кооперативу в різні періоди часи по-різному регулював набуття членства в ньому та статут розмежовує набуття членства в кооперативі за темпоральним (часовим) принципом: засновники набувають статус членів кооперативу в силу лише самого факту створення та реєстрації кооперативу; в подальшому особи, що вступають в кооператив, набувають членство згідно поданих заяв і після виконання встановленої статутом процедури. При цьому процедура вступу для нових членів кооперативу не поширюється на набуття права членства засновниками кооперативу, які набувають права членства один раз і це право не залежить від змін у нормативному регулюванні в подальшому.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що членство в кооперативі припиняється у разі:

добровільного виходу з нього;

припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу;

несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу;

смерті члена кооперативу - фізичної особи;

ліквідації члена кооперативу - юридичної особи;

припинення діяльності кооперативу.

Разом з тим, позивач наголошує, що вона добровільно не виходила з кооперативу, сплачувала внески на підтвердження чого надала копії платіжних доручень (т.2, а.с.28-31).

Одночасно, рішення загальних зборів про виключення позивача з членів кооперативу з підстав визначених пунктом 6.10.3. статуту кооперативу (в редакції від 04.09.2021) матеріали справи не містять та відповідачем такого рішення, в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, суду не надано.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивач набула статус члена кооперативу автоматично після його реєстрації і зберігає його до моменту припинення членства з підстав, визначених законодавством та статутом, тоді як доказів припинення членства позивача матеріали справи не містять, а тому, як і на момент направлення запитів так і на момент розгляду справи позивач є засновником та членом відповідача.

Відповідно частини 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18.

Відповідно до пунктів 6.12.13., 6.12.14. статуту відповідача (в редакції від 04.09.2021) член кооперативу має право одержувати відомості про діяльність ОЖБК, його фінансовий стан та витрати. На вимогу члена ОЖБК воно зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти. Член кооперативу має право знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки.

Беручи до уваги те, позивач як член кооперативу у відповідності до приписів статті 12 Закону України "Про кооперацію" та статуту відповідача має право на одержання від органів управління кооперативу відповіді на його запити щодо діяльності цієї юридичної особи, то неотримання зазначеної інформації позбавляє його належної реалізації корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні кооперативом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із вимогами надати інформацію та документи, зокрема, із запитом від 25.07.2024 про надання протоколів загальних зборів членів кооперативу та рішень його органів управління, фінансової звітності із висновками ревізійної комісії, актів ревізій, річних кошторисів, відомості про витрати кооперативу та первинних документів в підтвердження понесення цих витрат за період з 2017 року по день надання відповіді, однак матеріали справи не містять доказів надання позивачу затребуваних документів.

Відтак, внаслідок ненадання кооперативом запитуваної інформації про діяльність юридичної особи, тобто невиконання відповідачем обов`язку з надання члену кооперативу на його вимогу документів, необхідних останньому, зокрема, з реалізації правомочностей на управління, є достатнім доказом порушення корпоративних прав позивача, які підлягають захисту.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу для ознайомлення і виготовлення копій з документів та відомостей про його діяльності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог і про зобов`язання відповідача надати позивачу для ознайомлення та виготовлення копій з документів та відомостей про діяльність відповідача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд» (03164, місто Київ, вулиця Олевська, будинок 13/50, ідентифікаційний код 40990101) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для ознайомлення та виготовлення копій з документів та відомостей про діяльність Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд»:

- всі рішення загальних зборів членів кооперативу (протоколи зборів) з усіма невід`ємними частинами та затверджені такими рішеннями документи, що регулюють діяльність кооперативу, за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- зведену інформацією про результати голосування кожного із членів кооперативу на загальних зборах членів кооперативу за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Голови кооперативу та/або Правління Кооперативу (протоколи засідань) за період з 07.02.2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Спостережної ради кооперативу (протоколи засідань) за період з моменту її першого обрання по 25 липня 2024 року;

- всі рішення Ревізора та/або Ревізійної комісії (протоколи засідань) за період з моменту їх першого обрання 25 липня 2024 року;

- всі висновки Ревізійної комісії та/або Ревізора по фінансовій звітності кооперативу, включаючи балансовий звіт (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма 2), звіт про рух грошових коштів (форма 3) і звіт про власний капітал (форма 4), за період з 2017 по 2023 роки включно;

- всі висновки Ревізійної комісії та/або Ревізора щодо планових та/або позапланових ревізій фінансово-господарської діяльності кооперативу за період з 2017 по 25 липня 2024 року;

- всі річні кошториси кооперативу з висновками Ревізійної комісії та/або Ревізора за період з 2017 року по 25 липня 2024 року;

- всі форми фінансової звітності кооперативу за період з 2017 року по 2023 рік, включаючи балансовий звіт (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма 2), звіт про рух грошових коштів (форма 3) і звіт про власний капітал (форма 4);

- всі відомості про фактично понесені витрати кооперативу за період з 2017 року по 25 липня 2024 року;

- первинні документи, що підтверджують склад всіх понесених витрат за період за період з 2017 по 25 липня 2024 року;

- Положення Про повне членство в ОК «ЖБК «Екобуд», затверджене рішенням загальних зборів кооперативу, оформленим протоколом № 2 від 07 лютого 2017 року.

3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Екобуд» (03164, місто Київ, вулиця Олевська, будинок 13/50, ідентифікаційний код 40990101) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 27.01.2025.

Суддя Я.А.Карабань