ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/549/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Жайворонок Т.Є., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" - не з`явились,

відповідача - приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" - адвоката Булькевича А.В., дов. № 112-07-6454 від 23.11.2023,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (далі - ПрАТ "Львівобленерго")

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 (головуючий суддя Зварич О.В., судді: Гриців В.М. і Панова І.Ю.)

у справі № 914/549/24

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (далі - ТОВ "Юнайтед Енерджі")

до ПрАТ "Львівобленерго"

про визнання недійсним правочину.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Юнайтед Енерджі" звернулося до суду з позовом до ПрАТ "Львівобленерго" про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.02.2024 вих. № 104-07-663.

Позовні вимоги обґрунтовані невизнанням позивачем припинення його зобов`язань перед відповідачем на підставі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог, оскільки такий односторонній правочин суперечить вимогам статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 458 від 06.05.2022.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.05.2024 (суддя Трускавецький В.П.) в позові відмовлено.

Суд першої інстанцій виснував, що договір про участь у балансуючій групі № БГ21/01/28-16 від 28.01.2021 (далі - Договір про участь у балансуючій групі) не містить жодних заборон щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. У той же час, у Правилах ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), також відсутні положення щодо такої заборони. Суд констатував, що при здійсненні зарахування зустрічних однорідних вимог у цьому випадку відповідачем дотримано усіх умов, передбачених законом для здійснення такого зарахування.

Суд звернув увагу на те, що за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024: зазначене рішення Господарського суду Львівської області скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним односторонній правочин, вчинений відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.02.2024 вих. № 104-07-663.

Апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання спірного одностороннього правочину недійсним.

За позицією суду апеляційної інстанції, законодавцем встановлено випадки, коли зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, тобто право на зарахування не є абсолютним. У спірному випадку зарахування зустрічних однорідних вимог є недопустимим в силу закону, - статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", пунктів 5.14.10, 5.17.5 Правил ринку, пункту 5.11 Типового договору про участь у балансуючому ринку та пункту 4.7 Типового договору про участь у балансуючому ринку (в редакціях, чинних на момент звернення ПрАТ "Львівобленерго" про зарахування зустрічних вимог). За цими положеннями не допускається припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у випадку виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу небалансів електричної енергії у різних декадах та за відсутності взаємної згоди сторін, яка виражається у підписанні обома сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог, однак спірний правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог вчинено в односторонньому порядку, а зарахована заборгованість позивача перед відповідачем виникла в інші періоди, ніж зарахована заборгованість відповідача перед позивачем.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ПрАТ "Львівобленерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій:

- на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилається на неправильне застосування апеляційним судом статті 601 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - ОП КГС ВС) від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною, а також про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а є підставою для припинення зобов`язань;

- на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на неправильне застосування апеляційним судом частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку із пунктом 5 частини першої статті 602 ЦК України за відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах.

За доводами скаржника, положення законодавства, на які послався суд апеляційної інстанції не містять заборони щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами про участь у балансуючій групі. Не містить такої заборони і укладений сторонами Договір про участь у балансуючій групі. Визначення терміну "неттінг", яке наведене у пункті 1.1.2 Правил ринку стосується договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку та не стосується договорів про участь у балансуючі групі.

Просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

Від ТОВ "Юнайтед Енерджі" відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.01.2021 ТОВ "Юнайтед Енерджі" (сторона відповідальна за баланс; СВБ) та ПрАТ "Львівобленерго" (учасник балансуючої групи) уклали Договір про участь у балансуючій групі.

У подальшому, 16.07.2021, сторони уклали додаткову угоду № 01/06/21 до Договору про участь у балансуючій групі, згідно з якою текст договору із додатками № 1 і № 2 до нього викладено у новій редакції, договір доповнено додатками № 3 та № 4.

За умовами Договору про участь у балансуючій групі (в редакції додаткової угоди від 16.07.2021 № 01/06/21):

- сторони об`єднались на умовах та в порядку визначеному цим договором, чинним законодавством у балансуючу групу в розрізі окремих торгових зон, у якій визначили стороною, відповідальною за баланс товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (далі також "Балансуюча група") (пункт 2.1);

- за умовами цього договору СВБ зобов`язується нести фінансову відповідальність перед ОСП (оператор системи передачі) за небаланси електричної енергії усіх учасників ринку, які увійшли до Балансуючої групи, а учасник зобов`язується нести фінансову відповідальність в рамках своїх небалансів електричної енергії перед СВБ, а також своєчасно та в повному обсязі виконувати інші зобов`язання, визначені договором (пункт 2.2);

- купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії Балансуючої групи здійснюється між СВБ та ОСП за укладеним між ними договором про врегулювання небалансів електричної енергії (пункт 2.3);

- врегулюванням небалансів Балансуючої групи є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з ОСП в обсягах та за цінами, визначеними відповідно до Правил ринку (пункт 2.4);

- купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів здійснюється протягом розрахункового періоду, виходячи з підтвердженого системою MMS обсягу електричної енергії, якщо цим договором не передбачено інше (пункт 2.5);

- розрахунки за небаланси електричної енергії включають обчислення небалансу електричної енергії шляхом проведення наступних розрахунків для кожного торгового дня: небаланси електричної енергії для СВБ для кожного розрахункового періоду торгового дня; кредиту та дебету за небаланси електричної енергії для СВБ для кожного розрахункового періоду торгового дня (пункт 4.1);

- фактичні обсяги купівлі-продажу електричної енергії, продані однією стороною і куповані іншою стороною з метою врегулювання небалансів визначаються в акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, акті коригування (врегулювання) до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та в змінах до акта коригування (врегулювання) до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, які оформлюються сторонами в порядку, визначеному цим договором (пункт 4.8);

- учасник оплачує рахунок на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів СВБ на її банківський рахунок, зазначений у розділі 12 договору, не пізніше 16:00 другого робочого дня, наступного за днем, у якому СВБ надіслано такий рахунок учаснику у порядку, передбаченому пунктом 1.5 договору, або за днем додаткового погодження вищезазначеного рахунку в порядку, передбаченому пунктом 4.16 договору. СВБ оплачує рахунок на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів учаснику на його банківський рахунок, зазначений у розділі 12 договору, не пізніше 16:00 п`ятого робочого дня, наступного за днем надходження коштів на сплату рахунків на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів за відповідний розрахунковий місяць від учасників Балансуючої групи, які купують електричну енергію для врегулювання небалансів у СВБ, або від АР за договором про врегулювання небалансів електричної енергії (пункт 4.19);

- цей договір набирає чинності з 01.02.2021 і діє до 31.12.2021 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за один місяць до закінчення цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір щоразу вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункти 11.1, 11.2);

- дія цього договору припиняється у випадку невиконання СВБ вимог Правил ринку. При цьому ОСП в односторонньому порядку поновляє дії договорів про врегулювання небалансів електричної енергії для всіх учасників Балансуючої групи, що входить до її складу, та про що учасники Балансуючої групи мають бути повідомлені за 1 (один) робочий день до дати настання таких змін (пункт 11.7);

- припинення цього договору не звільняє сторони від належного виконання обов`язків, що виникли за цим договором до дати його припинення (11.8).

ПрАТ "Львівобленерго" отримало від ПАТ "НЕК «Укренерго" 15.03.2022 повідомлення № 01/10967, відповідно до якого, в зв`язку з невиконанням ТОВ "Юнайтед Енерджі" Правил ринку поновлено дію договорів про врегулювання небалансів шляхом виключення з балансуючої групи ТОВ "Юнайтед Енерджі" з 00 годин 00 хвилин 17.03.2022.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків між сторонами за Договором про участь у балансуючій групі за період з 01.01.2023 по 25.01.2024 у позивача наявна заборгованість перед відповідачем у розмірі 56 907 046,20 грн. Натомість за актом звірки взаємних розрахунків між сторонами за Договором про участь у балансуючій групі за період з 01.01.2023 по 25.01.2024 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 26 491 440,90 грн.

Зазначені акти звірки підписані представниками сторін та скріплені з печатками без зауважень.

ПрАТ "Львівобленерго" 07.02.2024 звернулося до ТОВ "Юнайтед Енерджі" із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 104-07-663, у якій зазначило про зарахування зустрічних однорідних вимог між ПрАТ "Львівобленерго" та ТОВ "Юнайтед Енерджі" за Договором про участь у балансуючій групі на суму 26 491 440,90 грн.

Також ПрАТ "Львівобленерго" у заяві зазначило, що у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог за цією заявою грошові зобов`язання між ПрАТ "Львівобленерго" та ТОВ "Юнайтед Енерджі" на суму 26 491 440,90 грн припиняються.

ТОВ "Юнайтед Енерджі" не погоджується із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій про відмову в позові з прийняттям у справі нового рішення про його задоволення, апеляційний суд виходив з того, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначив, що законодавством передбачено право припинення зобов`язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, однак встановлено і випадки, коли зарахування зустрічних вимог не допускається, тобто право на зарахування зустрічних вимог не є абсолютним.

Так, відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

У пункті 1.1.2. Правил ринку наведено визначення терміну "неттінг" - "електричної енергії зобов`язань шляхом зарахування взаємних зобов`язань та однорідних грошових вимог таких учасників, яке здійснюється згідно з цими Правилами та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку".

Відповідно до пункту 5.14.10 Правил ринку (в редакції, чинній на момент звернення відповідача про зарахування зустрічних вимог) врегулювання сторонами взаємних зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку здійснюється шляхом неттінгу на умовах, викладених у договорі про участь у балансуючому ринку.

Згідно із пунктом 5.17.5 Правил ринку (в редакції, чинній на момент звернення відповідача про зарахування зустрічних вимог) врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії здійснюється шляхом неттінгу на умовах, визначених договором про врегулювання небалансів електричної енергії.

У Типовому договорі про врегулювання небалансів електричної енергії (в редакції, чинній на момент звернення відповідача про зарахування зустрічних вимог) пунктом 5.11 передбачено, що урегулювання сторонами взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, у тому числі сторонами може бути застосовано неттінг виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Не допускається припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: 1) у випадку виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу небалансів електричної енергії в різних декадах; 2) за відсутності взаємної згоди сторін, яка виражається у підписанні сторонами Акта зарахування зустрічних однорідних вимог.

У Типовому договорі про участь у балансуючому ринку (в редакції, чинній на момент звернення відповідача про зарахування зустрічних вимог) пунктом 4.7 встановлено, що урегулювання сторонами взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, у тому числі сторонами може бути застосовано неттінг виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Не допускається припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: 1) у випадку виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу балансуючої електричної енергії в різних декадах; 2) за відсутності взаємної згоди сторін, яка виражається у підписанні сторонами Акта зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тобто, у положеннях Правил ринку та у Типових договорах про участь у балансуючому ринку та про врегулювання небалансів електричної енергії визначено умови, за яких може застосовуватись зустрічне зарахування вимог.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що заборгованість ТОВ "Юнайтед Енерджі" перед ПрАТ "Львівобленерго" виникла в інші періоди, аніж заборгованість ПрАТ "Львівобленерго" перед ТОВ "Юнайтед Енерджі", а у матеріалах справи відсутній акт зарахування зустрічних однорідних вимог, підписаний обома сторонами.

За таких обставин апеляційний суд виснував, що спірне зарахування зустрічних однорідних вимог є недопустимим в силу закону, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси /між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить у першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Водночас, Верховний Суд у силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обґрунтовуючи наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, ПрАТ "Львівобленерго" посилається на неправильне застосування апеляційним судом статті 601 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладених у постанові ОП КГС ВС від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19.

Так, у зазначеній справі № 910/11116/19 державне підприємство "Енергоринок" звернулося з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання недійсним одностороннього правочину.

Позов обґрунтовано тим, що спірне зарахування проведено із порушенням законодавства внаслідок недотримання спеціального порядку розрахунків за електричну енергію, а саме: обов`язкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. Крім того, зараховані вимоги не є безпірними, що підтверджується наявністю судового спору між сторонами у справі № 910/9796/19.

За результатами розгляду цієї справи ОП КГС ВС у постанові від 22.01.2021, зокрема зазначила, що:

"…47. Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

48. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

49. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

50. Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

51. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення…

…63. Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України).".

Верховний Суд зазначає, що правовідносини у наведеній справі № 910/11116/19 та цій справі, що розглядається, № 914/549/24 є подібними, однак висновки ОП КГС ВС, викладені у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, не враховують внесених до законодавства змін, яким впроваджено поняття "неттінг", зокрема, внесення змін до статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" згідно із Законом України № 1639-IX від 14.07.2021 "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також прийняття НКРЕКП постанови № 458 від 06.05.2022, якою внесено відповідні зміни до Правил ринку.

У зв`язку з цим та з огляду на доводи скаржника про незастосовність положень законодавства, яким регулюється "неттінг" електричної енергії, до спірних правовідносин, а також те, що заявлений у справі позов обґрунтований недотриманням саме цих положень при спірному зарахуванні, Верховний Суд вважає, що перешочерговому дослідженню у вирішенні цього спору підлягає питання застосовності положень законодавства, які зазнали змін у зв`язку із введенням "неттінгу" електричної енергії, до спірних правовідносин.

Так, у касаційній скарзі ПрАТ "Львівобленерго" зазначає, що положення законодавства, на які послався суд апеляційної інстанції не містять заборони щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами про участь у балансуючій групі. Не містить такої заборони і укладений сторонами Договір про участь у балансуючій групі. Визначення терміну "неттінг", яке наведене у пункті 1.1.2 Правил ринку стосується договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку та не стосується договорів про участь у балансуючі групі.

У зв`язку з цим скаржник і посилається на неправильне застосування апеляційним судом частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку із пунктом 5 частини першої статті 602 ЦК України за відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах.

Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм матеріального права, які зазначені скаржником, у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.

Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

З оскаржуваної постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин застосовано норми частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" у взаємозв`язку з пунктами 5.14.10, 5.17.5 Правил ринку, пунктом 5.11 Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії та пунктом 4.7 Типового договору про участь у балансуючому ринку (в редакціях, чинних на момент звернення відповідача із заявою про зарахування зустрічних вимог).

Апеляційний суд виснував, що спірне зарахування зустрічних однорідних вимог є неправомірним з огляду на ці положення законодавства та умови, які містять типові договори про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку, зокрема, щодо недопустимості припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог:

1) у випадку виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу небалансів електричної енергії в різних декадах;

2) за відсутності взаємної згоди сторін, яка виражається у підписанні сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог.

Апеляційний суд виходив з того, що хоча законодавством і передбачено право припинення зобов`язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, однак встановлено і випадки, коли зарахування зустрічних вимог не допускається, тобто право на зарахування зустрічних вимог не є абсолютним, що має місце у спірних правовідносинах.

Однак, надаючи оцінку доводам скаржника, касаційний суд виходить з того, що правовідносини між сторонами як учасниками балансуючої групи, у якій ТОВ "Юнайтед Енерджі" виконувало функції СВБ, виникли на підставі Договору про участь у балансуючій групі, а не договору про врегулювання небалансів електричної енергії та/або договору про участь у балансуючому ринку.

Наведені апеляційним судом обмеження щодо зарахування зустрічних однорідних вимог стосуються саме зобов`язань, які виникли з договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та/або про участь у балансуючому ринку, та є безпосередніми положеннями цих типових договорів, а не договору участі у балансуючій групі, який було укладено між сторонами у справі та спірні правовідносини за яким є предметом розгляду у межах цього спору.

Оспорюваний у цій справі правочин щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог стосувався не зобов`язань, які виникли на підставі договору приєднання про врегулювання небалансів електричної енергії, а стосувався зобов`язання сторін, що виникли на підставі Договору про участь у балансуючій групі, який, як з`ясовано судом першої інстанції, не містить жодних заборон щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. У той же час, у Правилах ринку також відсутні положення щодо такої заборони.

Отже, встановлені законодавством обмеження, на які послався апеляційний суд, не розповсюджуються на зарахування зустрічних однорідних вимог, проведеного відповідачем у справі, не свідчать про його незаконність та не можуть слугувати підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

За встановлення обставин незастосовності законодавчих змін, якими впроваджено поняття "неттінг", до регулювання спірних правовідносин, висновки ОП КГС ВС, викладені у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, визнаються Верховним Судом релевантними, такими, що підлягали урахуванню судами при вирішенні цього спору, однак були враховані лише судом першої інстанції.

Так, суд першої інстанції врахував, що за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК України "Припинення зобов`язань".

Умовами пункту 11.8 Договору про участь у балансуючій групі передбачено, що припинення цього договору не звільняє сторони від належного виконання обов`язків, що виникли за цим договором до дати його припинення.

Під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції наявність заборгованості та її розмір позивачем не оспорювалися.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції встановив, що при здійсненні зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку відповідачем дотримано усіх умов, передбачених законом для здійснення такого зарахування.

Натомість суд апеляційної інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, статей 601, 602 ЦК України, частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" та пунктів 5.14.10, 5.17.5 Правил ринку, дійшов безпідставних висновків про порушення спірним зарахуванням цих норм.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини друга, п`ята статті 236 ГПК України).

Однак оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції цим вимогам не відповідає внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Доводи касаційної скарги та заявлені підстави касаційного оскарження знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на викладене, касаційна скарга ПрАТ "Львівобленерго" підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до статті 129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі.

Керуючись статтями 129, 308, 312, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі № 914/549/24 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.05.2024 у справі № 914/549/24 залишити в силі.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" на користь приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 4 448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) грн 80 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у цій справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Жайворонок

Суддя Т. Малашенкова