ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/516/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників учасників справи:

позивачки - не з`явилась,

відповідача 1 - не з`явилась,

відповідача 2 - не з`явилась,

третьої особи - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 (головуючий суддя - Галушко Н.А., судді: Желік М.Б., Орищин Г.В.) та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024 (суддя Неверовська Л.М.)

у справі №909/516/23

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд",

2. ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради,

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом загальних зборів №2 від 16.08.2018, визнання недійсним та скасування акта передачі-приймання нерухомого майна від 16.08.2018, припинення та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" (далі також - ТОВ "Максвелтрейд") та ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 ) про:

- визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 №2 про внесення до статутного капіталу ТОВ "Максвелтрейд" земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- визнання недійсним та скасування Акта передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 року, за яким до статутного капіталу ТОВ "Максвелтрейд" прийнято земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- припинення речового права ТОВ "Максвелтрейд" на земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чоловік позивачки - ОСОБА_2 , будучи учасником ТОВ "Максвелтрейд", неправомірно вніс до статутного капіталу цього товариства нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке майно набуте ним (чоловіком) під час перебування у шлюбі з позивачкою. Позивачка прагне захистити своє порушене майнове право на нерухоме майно шляхом повернення такого майна у спільну сумісну власність подружжя.

3. Заперечення відповідача 1 мотивовані тим, що:

(1) рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), до них не можуть застосовуватися положення статей 203, 215 ЦК, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК;

(2) акт передачі-приймання нерухомого майна від 16.08.2018 ТОВ "Максвелтрейд" не підлягає визнанню недійсним, оскільки: по-перше, він належить до ряду правочинів, які не підлягають нотаріальному посвідченню (засвідчуються лише підписи сторін на даному документі); по-друге, оскільки такий правочин не підлягає нотаріальному посвідченню, то в силу приписів частини другої статті 369 ЦК згода презюмується;

(3) у ОСОБА_2 на праві власності перебували земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0001 площею 0,7928 га, а також незавершена будівництвом приватна школа образотворчого мистецтва "Талант", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252. Тобто, у правовстановлюючих документах цих нерухомих об`єктів містились відомості щодо ОСОБА_2 як титульного власника;

(4) ОСОБА_1 має право вимоги лише щодо виплати половини вартості внесеного майна в статутний капітал або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства, оскільки майно, що формує статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд", є власністю виключно ТОВ "Максвелтрейд", а права позивача на нерухоме майно як на об`єкти спільної сумісної власності подружжя припинилися одразу після їх внесення в статутний капітал;

(5) вимоги позивачки щодо припинення речового права та повернення у попередній стан нерухомого майна, яке формує статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд", є грубим втручанням у "мирне володіння майном" ОСОБА_3 , а їх задоволення виступатиме ніщо іншим, аніж порушенням конституційних норм;

(6) позивачка обрала неефективний спосіб захисту її інтересів. Добросовісність набуття майна можлива лише тоді, коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація).

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

4. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07.09.1985 НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

5. Відповідно до протоколу загальних зборів засновників (учасників) ТОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 №2 ОСОБА_2 обрано головою загальних зборів засновників товариства, вирішено сформувати частку учасника (засновника) ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ "Максвелтрейд" у розмірі 200 000 грн шляхом внесення належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0001 площею 0,7928 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування викуплених приміщень, які будуть переобладнані для створення приватної школи образотворчого мистецтва "Талант";

- незавершеного будівництва - незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252 (номер об`єкта в РПВН 23745430).

6. Відповідно до протоколу від 16.08.2018 №2 загальні збори засновників (учасників) вирішили оцінити, погодити та затвердити вартість вищезазначеного нерухомого майна як вкладу до статутного капіталу ТОВ "Максвелтрейд" в сумі 200 000 грн та погодили прийняти вказане нерухоме майно шляхом підписання акта приймання-передачі.

7. Згідно з актом передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 учасник ТОВ "Максвелтрейд" ОСОБА_2 передав у статутний капітал, а ТОВ "Максвелтрейд", в особі директора ОСОБА_3 , прийняло вищевказане нерухоме майно: земельну ділянку та незавершену будівництвом приватну школу образотворчого мистецтва "Талант".

8. Відповідно до цього акта передачі-приймання директор товариства отримав також оригінали наступних документів:

- договору купівлі-продажу від 02.03.2005 №586;

- Державного акта на право власності на земельну ділянку від 26.06.2006 серія ЯГ №307981;

- витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2008 №19300592 ;

- технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва від 14.03.2017;

- дозволу на виконання будівельних робіт від 25.11.2005 №19/1 .

9. У січні 2019 року ОСОБА_1 зверталася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів: ТОВ "Максвелтрейд" та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, скасування протоколу та рішень про державну реєстрацію права власності.

10. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.08.2022 у справі №351/1972/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Суд, зокрема, зазначив, що якщо один із подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

11. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі №351/1972/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.08.2022 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки, об`єкта незавершеного будівництва, скасування рішень державного реєстратора - відмовлено. Провадження у цивільній справі №351/1972/21 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 №2, - закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 №2, віднесено до юрисдикції господарського суду.

12. Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі №351/1972/21 не оскаржувалася та набрала законної сили.

13. У вказаній постанові суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка зазначила, що земельна ділянка площею 0,7928 га, за адресою АДРЕСА_1 , та незавершена будівництвом приватна школа образотворчого мистецтва «Талант», за адресою АДРЕСА_1 , є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки це майно набуте за час шлюбу, та просила суд визнати спірне майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

14. Між тим ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі як третя особа.

15. Позивачка клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача не заявляла.

16. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що незалучення до участі у справі інших співвідповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, та вдався до оцінки доказів і вирішив справу по суті. Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення підлягає скасуванню.

17. Що стосується вимог позивачки про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 №2 про внесення до статутного капіталу ТОВ "Максвелтрейд" земельної ділянки, об`єкта незавершеного будівництва, колегія суддів зазначила, що відповідно до частини четвертої статті 188 Цивільного процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 04.07.2024 у справі №909/516/23 у задоволенні позову відмовив.

19. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що: (1) позивачка не надала документів, на підставі яких її чоловік - ОСОБА_2 набув право власності на спірне майно, що унеможливлює встановлення обставин та статусу, в якому відбулося набуття права власності ОСОБА_2 на вказане майно; (2) позивачка не надала доказів та не довела, а суд не встановив недобросовісність ТОВ "Максвелтрейд" під час прийняття рішення загальних зборів, оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 №2 та прийняття вказаного майна до статутного капіталу товариства директором товариства; (3) у суду відсутня можливість встановити чи станом на час укладення спірного правочину позивачці не було відомо про його укладення та відсутність її згоди на його укладення, а позивачкою не доведено обставин, за яких вона дізналася про прийняття вказаного рішення загальних зборів у 2019 році; (4) позивачка не надала доказів існування спору між подружжям щодо поділу майна подружжя на час розгляду справи та ухвалення судових рішень судами щодо виділення частки вказаного майна; (5) рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203, 215 ЦК, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК; (6) спірний акт приймання-передачі не є правочином у розумінні статті 202 ЦК, а відтак не може бути визнаний недійсним з наведених позивачкою підстав; (7) позовна вимога про припинення речового права ТОВ "Максвелтрейд" та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін фактично заявлена позивачкою в інтересах та на користь відповідача 2 ОСОБА_2 , оскільки наслідком задоволення цієї вимоги було б повернення майна у його приватну власність; (8) позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

20. Західний апеляційний господарський суд постановою від 08.10.2024 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024 у справі №909/516/23 змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

21. Апеляційний суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги фактично були направлені на витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) з відповідним внесенням змін в державний реєстр, в той час як ОСОБА_1 не заявляла вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння. Апеляційний суд вважав, що вимоги позивачки не призведуть до поновлення порушених прав, оскільки у разі задоволення позову спірне майно не повернеться у власність позивачки, а відповідної вимоги позивачкою заявлено не було.

22. За висновкам апеляційного суду, позивачка обрала неефективний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

23. З огляду на наведені обставини, апеляційний суд вважав, що відпала необхідність дослідження судом фактичних обставин справи, оскільки такі висновки мотивувальної частини судового рішення можуть сприйматися як преюдиційні під час розгляду інших справ за участі сторін цього спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

24. ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024 у справі №909/516/23 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

25. Підставою касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій у цій справі скаржниця визначає наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК), зазначаючи про: - неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.06.2021 у справу №916/2813/18; - відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону №3103-ІХ від 03.05.2023.

26. Доводи скаржниці зводяться до того, що:

(1) суд першої інстанції безпідставно виснував, що (1) спірне майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, (2) позивачка зобов`язана доводити, що вказане майно є сумісною власністю подружжя, і не врахував, що відповідач 2 не подавав відзив на позов, жодним чином не спростовував, що передане майно до статутного капіталу відповідача 1 належало йому на праві особистої власності, чи придбане ним за особисті кошти;

(2) суд першої інстанції помилково вважав, що позивачка не довела обставин, за яких дії відповідачів необхідно вважати недобросовісними, та не врахував, що відповідач 2, передаючи майно до статутного капіталу відповідача 1, знав, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та, що позивачка не надавала згоди на його відчуження, а відповідач 1, приймаючи майно до свого статутного капіталу, знав, що таке майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя;

(3) суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що передача майна від одного власника до іншого не є правочином, та не врахував, що відповідач 2, передаючи майно до статутного капіталу відповідача 1, вчинив правочин, згідно якого змінився власник нерухомого майна, про що здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Оскаржуваний акт передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал товариства було засвідчено нотаріально, бо такого засвідчення вимагає чинне законодавство;

(4) суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про обрання позивачкою неналежного способу захисту та не врахували, що задоволення позовної вимоги про припинення та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації, в повній мірі відповідає меті віндикаційного позову. Більш того, задоволення такої позовної вимоги повністю захистить право власності позивачки;

(5) внесенням змін до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець надав можливість захистити майнові права у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, шляхом повернення речового права у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Позиція Верховного Суду

Щодо доводів скаржниці в частині обраного нею способу захисту порушеного права

27. Відповідно до статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

28. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

29. Відповідно до частини другої статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

30. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

31. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

32. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

33. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої зазначеної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Аналогічний висновок наведено, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

34. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

35. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечує поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18)

36. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 20.10.2021 у справі №9901/554/19, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, від 21.09.2022 у справі №908/976/190, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

37. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

38. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20, від 01.07.2021 у справі №9901/381/20, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 01.02.2022 у справі №750/3192/14, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц).

39. Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що фактично заявлені позовні вимоги про (1) визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ "Максвелтрейд" про внесення до статутного капіталу земельної ділянки та незавершеного будівництва приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", (2) визнання недійсним та скасування акта передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд", за яким до статутного капіталу останнього прийнято земельну ділянку та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", (3) припинення речового права ТОВ "Максвелтрейд" на земельну ділянку та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін), були направлені на витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) з відповідним внесенням змін в державний реєстр. Водночас ОСОБА_1 (позивачка) не заявляла вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги не призведуть до поновлення порушених прав позивачки, так як у разі задоволення позову спірне майно не повернеться у власність позивачки.

40. Не погоджуючись з такими висновками, скаржниця у межах визначеної нею підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК) стверджувала про те, що задоволення позовної вимоги про припинення речового права ТОВ "Максвелтрейд" на майно та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації, в повній мірі відповідає меті віндикаційного позову. Більш того, задоволення такої позовної вимоги повністю захистить право власності позивачки.

41. За твердженнями скаржниці, внесенням змін до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець надав можливість захистити майнові права у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, шляхом повернення речового права у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

42. У контексті наведених скаржницею доводів Верховний Суд зазначає таке.

43. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

44. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

45. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК).

46. Частинами першою, другою статті 355 ЦК встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

47. Згідно зі статтею 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

48. Статтею 369 ЦК передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

49. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

50. Згідно з частинами першою та четвертою статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

51. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.

52. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 15.06.2020 у справі №430/1281/14-ц зазначила, що при розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК про переважне право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому.

53. Як встановили суди, спір у цій справі стосується земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які, як стверджує скаржниця, належали їй та її чоловікові на праві спільної сумісної власності.

54. Водночас, звертаючись з цим позовом до суду, позивачка фактично прагне захистити порушене право спільної сумісної власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва, які вибули з її володіння без її волі (без її згоди на їх відчуження), шляхом повернення речового права у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, тобто шляхом повернення такого майна у спільну сумісну власність подружжя.

55. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК).

56. Стаття 400 ЦК вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

57. При цьому, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 вказаного кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК)

58. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

59. Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

60. Велика Палата Верховного Суду в постановах, зокрема, від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 та від 21.09.2022 у справі №908/976/19 виснувала, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування майна.

61. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

62. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 ЦК, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

63. За обставин, які позивачка доводить у цій справі, а саме, що: - майно (земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва) належали їй та її чоловікові на праві спільної сумісної власності, - відчуження цього майна, а саме передавання його у статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд", відбулось без згоди позивачки, як іншого з подружжя; - ТОВ "Максвелтрейд" є недобросовісним набувачем прав на таке майно, важливим є забезпечити не лише захист та поновлення прав позивачки щодо майна, яке є спільною сумісною власністю та вибуло з її володіння, а й захист прав та законних інтересів набувача - ТОВ "Максвелтрейд", яке після внесення такого майна одним із подружжя до статутного капіталу цього товариства, протягом тривалого часу є власником цього майна. У контексті цього варто врахувати, що таке майно, зокрема об`єкт незавершеного будівництва, могло бути об`єктом інвестування та/або предметом договорів з контрагентами такого набувача, а також формує статутний капітал ТОВ "Максвелтрейд", про що стверджує відповідач 1, що, в свою чергу, може вплинути як на права та інтереси самого товариства та його учасників, так і контрагентів цього товариства.

64. Суд зауважує, що саме під час розгляду спору про витребування такого майна у цьому випадку необхідно досліджувати та з`ясовувати як питання вибуття майна, яке є спільною сумісною власністю, з володіння позивачки, так і набуття такого майна ТОВ "Максвелтрейд", зокрема у контексті з`ясування наявності / відсутності недобросовісних дій відповідача 1, а саме, чи знало товариство або за обставинами справи не могло не знати про те, що майно (земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва), яке було внесено до статутного капіталу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також можливості повернення такого майна у спільну сумісну власність подружжя у стані, в якому його було передано у статутний капітал товариства.

65. Враховуючи викладене, відповідаючи на питання скаржниці у межах визначеної нею підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК) на питання щодо належності та ефективності обраного нею способу захисту, зокрема щодо припинення речового права ТОВ "Максвелтрейд" на земельну ділянку та об`єкт незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін, у контексті приписів частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Суд зазначає, що такий (обраний спосіб захисту) не є ані належним, ані ефективним, оскільки внаслідок задоволення позову можуть бути порушені права відповідача 1, а право володіння майном, яке є складовою права власності, у позивачки не буде відновлене.

66. Вирішення конфлікту сторін також неможливе без з`ясування питань стосовно того, чи було таке майно (об`єкт незавершеного будівництва), власником якого тривалий час було товариство, об`єктом застави, інвестування та/або предметом договорів з контрагентами такого набувача, а також щодо можливості повернення через тривалий час такого майна у стані, в якому його було внесено у статутний капітал товариства.

67. При цьому Суд зауважує, що норми частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у запитуваному скаржницею контексті фактично визначають порядок дій державного реєстратора у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, однак не встановлюють належного та ефективного способу захисту прав для конкретних правових конфліктів.

68. З огляду на те, що Суд вважає цілком законними та обґрунтованими висновки апеляційного суду про обрання позивачкою способу захисту, який не забезпечить поновлення її порушених прав щодо майна, яке є спільною сумісною власністю та вибуло з її володіння поза її волею, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, Суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги, зокрема у контексті визначеної скаржницею підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) щодо врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18, у межах доводів щодо спільного майна подружжя, недобросовісності дій відповідачів, вчинення правочину (передачі майна), наведених скаржницею на спростування висновків суду першої інстанції, мотивувальну частину рішення якого суд апеляційної інстанції змінив, що за текстом касаційної скарги скаржниця не оскаржує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

69. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

70. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

71. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування апеляційним судом, який змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для її зміни чи скасування, за мотивів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

72. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №909/516/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець