ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 січня 2025 року Справа № 903/992/24

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Королюка І.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Ромді Україна», м. Луцьк

про стягнення 148 920,00 грн

В засіданні приймали участь:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

В С Т А Н О В И В:

25.11.2024 через «Електронний суд» до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» до Приватного підприємства «Ромді Україна» про стягнення 148 920 грн шкоди в порядку регресу. Розгляд справи просить здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним як страховиком було здійснено виплату за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7158542 страхове відшкодування потерпілій особі (синові загиблого). Однак, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода 14.10.2018 сталася з вини працівника відповідача, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, позивач просить стягнути із страхувальника сплачені кошти у порядку регресу.

Ухвалою суду від 28.11.2024 позовну заяву залишено без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству «Страхова Група «ТАС» строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду впродовж 10-ти календарних днів з дня одержання цієї ухвали документа про сплату судового збору.

Ухвалу суду позивач отримав 28.11.2024. Строк для усунення недоліків по 09.12.2024.

03.12.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви із доказами сплати судового збору в сумі 3028,00 грн (платіжна інструкція № 35793 від 27.11.2024).

Ухвалою суду від 06.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 06 січня 2024 року на 11:00 год.

Відповідач ухвалу суду отримав 06.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 27). Строк для подання відзиву - по 23.12.2024.

03.01.2025 надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про розгляд справи без їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

03.01.2025 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю з`явитися у судове засідання.

Ураховуючи вищевикладене, заяву відповідача, з метою повного та всебічного розгляду справи, дотримання принципу рівності сторін перед законом та судом та забезпечення реалізації сторонами їх процесуальних прав, суд протокольною ухвалою від 06.01.2025 відклав розгляд справи на 20.01.2025 о 14:30 год.

Ухвалою суду від 06.01.2025 повідомлено позивача та відповідача про відкладення розгляду справи на 20.01.2025 о 14:30 год, яку сторони отримали 09.01.2025 (а.с. 30 на звороті).

Відповідачправом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, відзив на позов не надав.

Згідно із ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 903/992/24.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

05.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (надалі - АТ «СГ ТАС», позивач) та Приватним підприємством «Ромді Україна» (надалі - ПП «Ромді Україна», відповідач), був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7158542, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн; франшиза - 0,00 грн, забезпечений транспортний засіб: RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску (надалі - поліс).

Строк дії полісу з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 рік включно (а.с.5).

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 11.04.2019 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням його права керування транспортними засобами на 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Даним вироком встановлено, що 14 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_1 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа «SAMRO ST 39MHPA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись ним автодорогою Львів-Тернопіль у напрямку руху транспорту до м. Тернопіль, при проїзді її ділянки у с. Куровичі Золочівського району Львівської області, порушив Р.1 п.п.1.5., 1.10 стосовно термінів: «безпечна дистанція», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п. 2.3. б), 2.9. а); Р.12 п.12.3 та Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно з результатом токсикологічного дослідження №2207 від 16.10.2018 у крові ОСОБА_1 виявлено етанол в концентрації 1,12 проміле) під час руху виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному його напрямку по цій же смузі руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, створив аварійну обстановку, яка призвела до попутного зіткнення сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із задньою частиною автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок цього зіткнення, автомобіль «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 виїхав із проїзної частини дороги у правий кювет та перекинувся.

В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , водій автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Вироком Львівського апеляційного суду від 16.03.2020 апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Ромді Україна» - адвоката Мельничука А.О. задоволено частково, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області Костишина Д.В. - задоволено. Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_1 в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий. Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Зараховано ОСОБА_1 у строк покарання перебування під вартою з 17 жовтня 2018 року по 18 жовтня 2018 року.

Як встановлено зазначеним вироком суду, 14 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_1 керував автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа «SAMRO ST 39MHPA» реєстраційний номер НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння (згідно з результатом токсикологічного дослідження №2207 від 16.10.2018 у крові ОСОБА_1 виявлено етанол в концентрації 1,12 проміле).

Також вказаним вище вироком від 16.03.2020 встановлено, що на момент вчинення злочину ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Ромді Україна». Відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між власником транспортного засобу Приватним підприємством «Ромді Україна» та ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/7158542.

29.06.2022 року до позивача на підставі полісу № АМ/7158542 звернувся син загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті загибелі батька ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2018 року на автодорозі «Львів-Тернопіль» в с. Куровичі Золочівського району Львівської області з вини водія транспортного засобу RENAULT MAGNUM, з номерним знаком НОМЕР_1 (а.с. 10-12).

15.07.2022 Позивачем було складено страховий акт № 05401/16/722, згідно якого визначено суму страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю фізичної особи, яка загинула внаслідок ДТП у розмірі 148920,00 грн, з яких: 14892,00 грн частка моральної шкоди для сина ОСОБА_3 ; 134028,00 грн страхове відшкодування для сина загиблого, ОСОБА_3 , згідно ст. 1200 ЦКУ (а.с. 13 на звороті).

На підставі вищевказаних документів позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі: 148920,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №278049 від 18.07.2022 (а.с. 14).

За вказаних обставин позивач, посилаючись на норми п. 38-1.1 (а) ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що відповідач має компенсувати суму виплаченого страхового відшкодування, а саме 148 920,00 грн, в порядку регресу, що і є предметом спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

В Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Положеннями п.п. 27.1., 27.2., 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (п 36.2. ст. 36 цього Закону).

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.п.1а п.п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Із обставин встановлених судом у вироку вбачається, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком порушення водієм забезпеченого транспортного засобу Правил дорожнього руху, які перебували у причинному зв`язку з виникненням події даної пригоди.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 керував забезпеченим транспортним засобом RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено вироком Золочівського районного суду Львівської області від 11.04.2019 та вироком Львівського апеляційного суду від 16.03.2020 у справі №445/2327/18, виплативши страхове відшкодування у розмірі 148 920,00 грн за Полісом №АМ/7158542 потерпілій особі (синові загиблого), позивач набув права пред`явити регресні вимоги про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом наведеної норми при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична особа.

Аналіз приписів ст.ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі N426/16825/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був предметом заподіяння тілесних ушкоджень та настання смерті потерпілої особи, було ПП «Ромді Україна», що встановлено вироком Золочівського районного суду Львівської області від 11.04.2019 та вироком Львівського апеляційного суду від 16.03.2020 у справі №445/2327/18, та підтверджується полісом №АМ/7158542 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, водій транспортного засобу RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на час події перебував в трудових відносинах з ПП «Ромді Україна», що також встановлено вироком Золочівського районного суду Львівської області від 11.04.2019 та вироком Львівського апеляційного суду від 16.03.2020 у справі №445/2327/18.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач не надав доказів протиправного вибуття з його володіння транспортного засобу RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 чи припинення трудових відносин з ОСОБА_1 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд також звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем на користь позивача заявленої суми страхового відшкодування та протилежного відповідач під час розгляду справи не довів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «СГ ТАС» про стягнення саме з ПП «Ромді Україна» в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 148 920,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що АТ «СГ ТАС» подало позовну заяву до господарського суду через підсистему «Електронний суд», у відповідності до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яка визначає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а тому позивачу за подання позову належало сплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн (3028грн. * 0,8), який і підлягає відшкодуванню з відповідача. Позивач має право звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору з бюджету України.

Керуючись статтями 74, 75-80, 129, 236-242 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути із Приватного підприємства «Ромді Україна» (Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 3, офіс 201, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (м. Київ, просп. Берестейський, 65, ) 148 920,00 грн шкоди в порядку регресу та 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього 151 342,40 грн (сто п`ятдесят одна тисяча триста сорок дві грн 40 коп.).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

29.01.2025

Суддя С. В. Бідюк