ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2025 р. Справа№ 910/6520/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024

у справі № 910/6520/24 (суддя В.С. Ломака)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 189 905,39 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - позивач, Оператор ГТС) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 189 905,39 грн пені, нарахованої за порушення відповідачем умов укладеного 28.06.2022 договору про закупівлю послуг № (далі - Договір).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі №910/6520/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 132 933,77 грн пені та 3 028,00 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом прийняте за неповного з`ясування всіх обставин справи, а також за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б давали підстави суду для зменшення розміру штрафних санкцій на 56 971,62 грн; в порушення ст. 233 ГК України, суд не зазначив у рішенні виняткових обставин, які би наводилися відповідачем у клопотанні та слугували підставою для зменшення штрафних санкцій. Суд, ухвалюючи рішення, прийняв до уваги лише стан господарських справ відповідача, якому заподіяно шкоди внаслідок збройної агресії РФ, при цьому судом зовсім не враховано економічного стану позивача, на якого покладено як на стратегічно важливе підприємство, забезпечення безперебійного транспортування природного газу, його закупівлю для балансування газотранспортної системи, що потребує значних коштів та зусиль. З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України газотранспортна система зазнала значних руйнувань, особливо та її частина, яка знаходиться на території Луганської, Донецької, Запорізької, Херсонської, Миколаївської та Харківської областей, але попри це, позивач за власні кошти проводить заходи, спрямовані на ліквідацію наслідків бойових дій. Таким чином, суд при ухваленні рішення надав пріоритет доказам та доводам відповідача, зробивши висновки, про те, що лише відповідач потерпає від наслідків протиправного вторгнення РФ в Україну після 24.02.2022, не надавши належної оцінки доказам позивача. До апеляційної скарги позивач долучив бухгалтерську довідку щодо сплат дебіторської заборгованості та наявний розмір такої заборгованості в сумі 38 596 725 882,63 грн за період з 01.01.2020 по 31.05.2024.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6520/24, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі №910/6520/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

30.09.2024 матеріали справи № 910/6520/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Враховуючи, що суддя Агрикова О.В. перебувала на лікарняному з 23.09.2024, питання щодо подальшого руху вищевказаної апеляційної скарги вирішувалося колегією після виходу судді Агрикової О.В. з лікарняного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі № 910/6520/24; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Акціонерному товариству «Укртрансгаз» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.10.2024.

Також із рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі №910/6520/24 не погодилось Акціонерне товариство «Укртрансгаз» та звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом прийняте за неповного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач наголошує на неправильному застосуванні судом положень умов договору щодо визначення граничного строку надання послуг, що призвело до безпідставного нарахування та стягнення пені; суд безпідставно погодився з твердженнями позивача про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо надання послуг з огляду на те, що мало місце прострочення позивача, оскільки дозволи на виконання робіт в охоронній зоні магістрального трубопроводу були надані позивачем поза межами строків для виконання робіт за договором; не врахувавши усіх істотних обставин, а також немайнових інтересів відповідача, який включений до Переліку об`єктів, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, суд неправомірно відмовив у повному задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (суд-доповідачу) (складу суду) від 11.09.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі № 910/6520/24 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

18.10.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі № 910/6520/24; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі № 910/6520/24 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 08.11.2024.

Відповідач скористався правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав через підсистему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити скаргу позивача без задоволення, а судове рішення в частині, якою останньому відмовлено у задоволенні позову - без змін. У відзиві відповідач зазначає, що суду було наведено достатньо підстав та обставин для зменшення розміру пені на 99%, з огляду скрутне становище останнього, ускладення господарської діяльності відповідача через надзвичайні обставини, спричинені війною, у зв`язку з якими замовники послуг не здійснюють розрахунків з АТ «Укртрансгаз». Також судом враховано, що відповідач включений до Переліку об`єктів, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а позивачем, у свою чергу, не було надано доказів понесення ним будь-яких збитків. Разом з тим, зі сторони позивача мало місце прострочення кредитора, невиконання ним власних зобов`язань за договором щодо надання дозволу на виконання послуг, без якого неможливе виконання робіт, а тому відсутні підстави для стягнення пені, у тому числі і за етапом ІІ послуг в сумі 11 962,44 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» також надало відзив на апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз», в якому скаргу відповідача не визнало повністю та просило залишити її без задоволення, як необґрунтовану, а судове рішення в частині, яким задоволено позовні вимоги - залишити без змін. У відзиві позивач наголошує на тому, що відповідачем довільно тлумачаться умови п.4.5 договору, з метою уникнення відповідальності та створення хибної уяви про те, що строки надання послуг не були порушені. Від відповідача не надходило жодних претензій щодо несвоєчасного надання заяв та документів, а тому його твердження про прострочення виконання зобов`язань боржником з вини кредитора є надуманими і безпідставними. Суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для зменшення неустойки на 99%, оскільки таке зменшення нівелює значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2025 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» об`єднано в одне повадження. Згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до норм статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.06.2022 між Оператором ГТС (замовник) і Товариством (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги з технічного огляду та випробувань (діагностування переходів газопроводів через водні перешкоди (з водолазного обстеження) (далі - послуги), а замовник зобов`язався оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 1.2 Договору технічні вимоги до надання послуг, включаючи якісні та кількісні характеристики, а також перелік об`єктів, наведені в додатку 1 до Договору.

У пунктах 1.3-1.4 Договору сторони погодили, що вартість послуг наведена в прейскуранті вартості послуг з технічного огляду та випробовувань (Діагностування переходів газопроводів через водні перешкоди (з водолазним обстеженням) (додаток 2 до Договору). Результатом надання послуг за Договором є технічний звіт, виконаний згідно з вимогами додатку 1 до Договору.

У пункті 1.6 Договору виконавець гарантував, що має всі необхідні дозволи, ліцензії, сертифікати для надання послуг, зазначених у пункті 1.1 цього Договору.

В силу пункту 2.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди від 14.09.2023 року № 2 до нього) ціна Договору становить 27 033 516,00 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ - 4 505 586,00 грн.

Згідно з пунктом 4.1 Договору передбачені ним послуги виконавець надає етапами на об`єктах, перелік яких наведений в додатку 1 до Договору: етап 1 послуг - «Підготовчі роботи, польові роботи, надання звіту з польових робіт»; етап 2 послуг - «Складання Технічного звіту».

Граничні дати надання послуг виконавцем за кожним підводним переходом згідно з етапом 1 (приймання послуг замовником) наведені в додатку А до Додатку 1; фактичні дати надання послуг на об`єктах погоджуються замовником та виконавцем в робочому порядку, враховуючи вимоги додатку 1 до Договору (пункт 4.3 Договору).

Згідно з пунктом 4.4 Договору виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

У пункті 4.5 Договору сторони погодили, що граничний термін надання усіх послуг за Договором - до 31.12.2023.

Відповідно до пункту 4.6 Договору перед початком надання послуг на об`єктах замовника виконавець повинен отримати у замовника допуск на об`єкти у порядку, визначеному у додатку 1 до Договору. Замовник допускає виконавця в місце надання послуг шляхом направлення листа на адресу виконавця, зазначену в розділі 17 Договору, та/або електронну адресу виконавця, вказану в пункті 16.13 Договору.

Підставою для підписання замовником актів наданих послуг є приймання замовником: за етапом 1 - звіту з польових робіт, за кожним з об`єктів діагностування, який надсилається виконавцем на адресу замовника офіційним листом; за етапом 2 - Технічного звіту за кожним з об`єктів діагностування, який надсилається виконавцем на адресу замовника офіційним листом (пункт 5.1 Договору).

Згідно з пунктом 5.2 цієї угоди виконавець складає, оформлює та надає замовнику акти наданих послуг за звітний місяць не пізніше, ніж 3-го числа наступного за звітним місяця за формою, що наведена в Додатку 3 до Договору, за умови попереднього надання замовнику звіту з польових робіт або Технічного звіту у терміни, передбачені Договором на їх приймання замовником.

Пунктом 6.3.2 Договору сторони передбачили обов`язок виконавця негайно письмово інформувати замовника про ускладнення, які виникають в ході надання послуг, або про наявність обставин, що впливають на їх якість, строки чи ведуть до відхилення від норм та вимог, встановлених Договором та чинним законодавством.

В силу пункту 6.3.11 Договору виконавець зобов`язаний не пізніше, ніж за 7 (сім) робочих днів до дати початку надання послуг надати замовнику заяву за встановленою формою та необхідний перелік документів для отримання допуску персоналу виконавця на об`єкти замовника відповідно до вимог внутрішніх документів щодо охорони праці та допуску працівників сторонніх організацій та відвідувачів для виконання робіт (послуг) на об`єктах позивача.

Виконавець має право запитувати та отримувати від замовника інформацію та документи, необхідні для належного надання послуг за Договором (пункт 6.4.2 Договору).

У пункті 9.2 Договору сторони погодили, що за порушення граничних термінів надання послуг за кожним об`єктом, наведеним у додатку А до додатку 1, або термінів, визначених з урахуванням вимог пунктів 4.4 і 4.5 Договору, виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1 % вартості послуг, за якими допущено прострочення надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості ненаданих у строк послуг.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 (включно); в частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 12.1 Договору).

Додатком А до додатку 1 до Договору (в редакції додаткової угоди від 14.09.2022) сторони передбачили граничні терміни надання послуг за кожним з об`єктів.

Матеріали справи свідчать про те, що на підтвердження надання послуг за етапом 1 замовник та виконавець підписали акти наданих послуг від 30.06.2023 №41/1/106, від 25.08.2023 №43/1/08, від 23.02.2023 №17/1/02, від 28.02.2023 №19/1/02, від 28.02.2023 №20/1/02, від 28.02.2023 №22/1/02, від 24.04.2023 №29/01/04.

Крім того, на виконання положень пункту 4.4 Договору виконавець листами від 02.05.2023 №3107ВИХ-23-54, від 28.04.2023 №3107ВИХ-23-57, від 18.05.2023 №3102ВИХ-23-36, від 22.05.2023 №310ВИХ-23-51 та від 26.06.2023 №3102ВИХ-23-136 надсилав на електронну адресу замовника листи з технічними звітами за результатами діагностування за етапом 2.

Посилаючись на недотримання встановлених Договором строків надання послуг, що є порушенням зобов`язань за цим договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь нарахованої останньому на підставі пункту 9.2 Договору пені в сумі 189 905,39 грн.

Вивчивши доводи апеляційних скарг, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначив, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, за яким, у відповідності до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як вже зазначалося вище у постанові, у пункті 9.2 Договору сторони передбачили, що за порушення граничних термінів надання послуг за кожним об`єктом, наведеним у додатку А до додатку 1, або термінів, визначених з урахуванням вимог пунктів 4.4 і 4.5 Договору, виконавець, зокрема, сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1 % вартості послуг, за якими допущено прострочення надання, за кожний день прострочення.

Таким чином, судова колегія відзначає, що відповідач, підписуючи договір, повністю і беззаперечно погодився із умовами договору, і додатками до нього, в тому числі, щодо строку надання послуг.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховується те, що пунктом 6.3.2 Договору відповідач, як виконавець взяв на себе обов`язок негайно письмово інформувати позивача про ускладнення, які виникають в ході надання послуг, або про наявність обставин, що впливають на їх якість, строки чи ведуть до відхилення від норм та вимог, встановлених Договором та чинним законодавством.

Оскільки таких повідомлень зі сторони відповідача не надходило, належних та допустимих доказів цьому останнім суду не надано, а враховуючи ті обставини, що відповідачем фактично послуги надані, хоча із порушенням строку, наведене у сукупності свідчить про отримання останнім необхідних допусків та дозволів, що спростовує доводи його апеляційної скарги про наявність об`єктивних обставин, що свідчать про прострочення виконання зобов`язання боржником з вини кредитора.

Як вбачається з позовної заяви, зважаючи на порушення виконавцем граничних термінів надання послуг за етапом 1, позивач просив суд стягнути з відповідача 177 942,95 грн пені згідно з наданим Оператором ГТС розрахунком, зокрема:

- 28 417,32 грн пені у розмірі 0,1 % від 424 139,04 грн (вартість надання послуг) за період з 29.04.2023 по 29.06.2023 за актом від 30.06.2023 № 41/1/0 за газопроводом «Ананьїв-Тираспіль-Ізмаїл Ду 1220» (гранична дата надання послуг відповідно до Додатку А до Додатку 1 до Договору - 31.12.2022);

- 30 274,22 грн пені у розмірі 0,1 % від 451 854,00 грн (вартість надання послуг) за період з 29.04.2023 по 29.06.2023 за актом від 30.06.2023 № 41/1/06 за газопроводом «Ананьїв-Тираспіль-Ізмаїл Ду 1220» (гранична дата надання послуг відповідно до Додатку А до Додатку 1 до Договору - 31.12.2022);

- 60 633,92 грн пені у розмірі 0,1 % від 891 675,36 грн (вартість надання послуг) за період з 24.04.2023 по 30.06.2023 за актом від 25.08.2023 № 43/1/08 за газопроводом «Відвід до м. Білгород-Дністровський ДУ 219» (гранична дата надання послуг відповідно до Додатку А до Додатку 1 до Договору - 31.12.2022);

- 30 274,22 грн пені у розмірі 0,1 % від 451 854,00 грн (вартість надання послуг) за період з 24.04.2023 по 29.06.2023 за актом від 30.06.2023 № 41/1/06 за газопроводом «Кривий Ріг-Одеса (ШДКРІ Березівка-Орлівка) Ду 1020» (гранична дата надання послуг відповідно до Додатку А до Додатку 1 до Договору - 31.12.2022);

- 28 343,27 грн пені у розмірі 0,1 % від 352 528,20 грн (вартість надання послуг) за період з 24.04.2023 по 29.06.2023 за актом від 30.06.2023 № 41/1/06 за газопроводом «Роздільна-Ізмаїл Ду 1020» (гранична дата надання послуг відповідно до Додатку А до Додатку 1 до Договору - 31.12.2022).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм слідує, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання, зокрема, у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як «зобов`язання», «грошова сума».

Зважаючи на приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, які регулюють господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем пені за етапом 1 наданих послуг, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про те, що такий розрахунок є арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства і умовам Договору.

Разом з тим, за умовами пункту 4.4 Договору виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

За порушення відповідачем умов пункту 4.4 Договору в частині своєчасності передання виконавцем замовнику вказаних технічних звітів, позивач заявив до стягнення з відповідача 11 962,44 грн пені, нарахованої відповідно до пункту 3.1.2 Договору на 40% від вартості послуг за Договором, а саме:

- 1 023,11 грн - з 25.04.2023 (за актом від 23.02.2023 № 17/1/02 звіт мав бути переданий до 24.04.2024 включно) по 01.05.2023 (переданий листом від 02.05.2023 № 3107ВИХ-23-54);

- 769,53 грн - з 25.04.2023 (за актом від 23.02.2023 № 17/1/02 звіт мав бути переданий до 24.04.2024 включно) по 03.05.2024 (переданий 04.05.2023 листом від 28.04.2023 № 3107ВИХ-23-57);

- 1 397,53 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 19/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) по 17.05.2023 (переданий 18.05.2023 листом від 18.05.2023 № 3102ВИХ-23-36);

- 903,51 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 19/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) до 22.05.2023 (переданий 23.05.2023 листом від 22.05.2023 № 310ВИХ-23-51);

- 2 191,33 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 20/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) до 22.05.2023 (переданий 23.05.2023 листом від 22.05.2023 № 310ВИХ-23-51);

- 2 188,24 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 20/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) до 22.05.2023 (переданий 23.05.2023 листом від 22.05.2023 № 310ВИХ-23-51);

- 2 305,83 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 20/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) до 22.05.2023 (переданий 23.05.2023 листом від 22.05.2023 № 310ВИХ-23-51);

- 740,26 грн - з 02.05.2023 (за актом від 28.02.2023 № 22/1/02 звіт мав бути переданий до 01.05.2024 включно) до 17.05.2023 (переданий 18.05.2023 листом від 18.05.2023 № 3102ВИХ-23-36);

- 187,16 грн - з 24.06.2023 (за актом від 24.04.2023 № 29/01/04 звіт мав бути переданий до 23.06.2024 включно) до 26.06.2023 (переданий 27.06.2023 листом від 26.06.2023 № 3102ВИХ-23-136);

- 127,97 грн - з 24.06.2023 (за актом від 24.04.2023 № 29/01/04 звіт мав бути переданий до 23.06.2024 включно) до 26.06.2023 (переданий 27.06.2023 листом від 26.06.2023 № 3102ВИХ-23-136);

- 127,97 грн - з 24.06.2023 (за актом від 24.04.2023 № 29/01/04 звіт мав бути переданий до 23.06.2024 включно) до 26.06.2023 (переданий 27.06.2023 листом від 26.06.2023 № 3102ВИХ-23-136).

Перевіривши розрахунок пені за порушення строків виконання зобов`язань з передання звітів, судова колегія вважає його арифметично правильним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства і положенням Договору.

Отже, загальна обґрунтована сума пені за Договором, що підлягає стягненню з відповідача на користь Оператора ГТС, складає 189 905,39 грн.

Місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача стосовно того, що нарахування позивачем пені за кожним з етапів окремо є неправомірним, оскільки граничний термін надання усіх послуг згідно з пунктом 4.5 Договору встановлений до 31.12.2023.

Так, за умовами пункту 4.5 Договору граничний термін надання усіх послуг за Договором встановлений до 31.12.2023, втім, звертається увага скаржника на те, що цим же Договором також встановлені граничні дати надання виконавцем послуг за кожним з етапів, зокрема, граничні дати за етапом 1 (приймання послуг замовником) наведені в додатку А до Додатку 1), тоді як пунктом 4.4 Договору передбачено, що виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

Оскільки у пункті 9.2 Договору його сторони передбачили нарахування пені за порушення граничних термінів надання послуг за кожним об`єктом, наведеним у додатку А до додатку 1, або термінів, визначених з урахуванням вимог пунктів 4.4 і 4.5 Договору, суд першої інстанції підставно відхилив посилання відповідача щодо неправомірності нарахування вказаної штрафної санкції.

У той же час, відповідач не долучив до матеріалів справи належних доказів на підтвердження несвоєчасності та неповноти надання позивачем технічної документації, необхідної для складання відповідних звітів, як і несвоєчасності надання Оператором ГТС відповідних дозволів на проведення робіт в охоронній зоні магістральних газопроводів.

В ході розгляду справи відповідачем заявлялось клопотання про зменшення розміру пені на 99 %, мотивоване наданням останнім послуг за Договором на загальну суму 27 181 842,00 грн, скрутним фінансовим становищем, наявністю заборгованості контрагентів відповідача перед останнім, стратегічним значенням товариства для економіки та безпеки держави та відсутністю у Оператора ГТС збитків внаслідок прострочення товариством виконання зобов`язань за Договором.

Такі ж обставини наведені відповідачем і в апеляційній скарзі, із зазначенним того, що судом першої інстанції не було надано достатньої та належної оцінки цим обставинам, що призвело до прийняття помилкового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У свою чергу, позивач в апеляційній скарзі наводить протилежні доводи, наголошуючи на відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення пені, оскільки у такий спосіб нівелюється її мета, а також судом не було враховано скрутного фінансового становища позивача, на якого покладено обов`язки забезпечення безперебійного транспортування природного газу, наявність дебіторської заборгованості замовників послуг транспортування, що підтверджується довідкою від 26.06.2024, долученою до апеляційної скарги.

За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як правильно зазначив суд у своєму рішенні, неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції при вирішенні клопотання відповідача взяв до уваги відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, у зв`язку з допущеним відповідачем простроченням виконання його зобов`язань, а також надав оцінку поведінці відповідача та ступінь виконання ним основного зобов`язання, зазначивши, що воно виконано останнім у повному обсязі до моменту звернення позивача до суду з даним позовом та з незначним простроченням.

Крім того господарський суд у рішенні констатував, що позивач та відповідач є підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а відтак, дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі може призвести до невиправданих негативних наслідків для останнього як суб`єкта господарської діяльності та економіки України в цілому.

Водночас, суд першої інстанції не залишив поза увагою та правової оцінки фінансового становища позивача, який також має стратегічне значення для економіки і безпеки України, та з урахуванням інтересів обох сторін, дійшов мотивованого висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 30%, що буде оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Поряд з цим, суд правильно зауважив, що зменшення заявленої відповідачем до стягнення пені на 99 % фактично призведе до звільнення відповідача від відповідальності за порушення ним своїх договірних зобов`язань та нівелює сам інститут забезпечення виконання зобов`язання.

При цьому суд апеляційної інстанції не надає оцінки долученій позивачем до апеляційної скарги бухгалтерській довідці щодо стану оплат дебіторської заборгованості за щодобові негативні небаланси та несанкціонований відбір від 26.06.2024, в якій станом на вказану дату в бухгалтерському обліку ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» відображена вищеназвана заборгованість замовників послуг за період з 01.01.2020 по 31.05.2024 на суму 38 596 725 882,63 грн, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 2 статті 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини четверта, п`ята цієї статті). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 ГПК України).

Отже, усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Господарським судом міста Києва справа №910/6520/24 розглядалася без виклику сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6 ухвали Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 про відкриття провадження у даній справі позивачеві було встановлено строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а пунтом 8 цієї ж ухвали звернуто увагу сторін на положення статей 74, 80, 81 ГПК України щодо порядку подання доказів, наслідків їх неподання та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, наданий суду першої інстанції 20.06.2024.

Відповідь позивача на відзив на позовну заяву подано до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» 24.06.2024. Тобто на час подання такої відповіді бухгалтерської довідки не існувало як доказу, адже виготовлена за підписом заступника головного бухгалтера ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 26.04.2024.

Зважаючи на оформлення бухгалтерської довідки 26.06.2024, поза межами строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив, суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що ним не заявлялось клопотання про продовження судом строку для подачі такого доказу, що має наслідком залишення доказу без розгляду у відповідності до статті 118 ГПК України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що виготовлення бухгалтерської довідки безпосередньо залежало від волі позивача, адже в ній викладені обставини, які на переконання останнього, спростовують твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 132 933,77 грн пені, а у задоволенні решти нарахованої суми пені - відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано доказів на підтвердження вчасного надання послуг за Договором, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням зменшення нарахованої позивачем пені.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційних скарг, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі №910/6520/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2024 у справі №910/6520/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6520/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир