УХВАЛА

27 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 15/68-10(902/1563/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Білоус В.В., Погребняк В.Я.

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід колегії суддів Васьковського О.В.- головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи № 15/68-10(902/1563/23)

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024

у складі колегії суддів: Коломис В.В., Саврій В.А., Розізнана І.В.

та рішення Господарського суду Вінницької області від 29.08.2024

у складі судді Тісецького С.С.

у справі № 15/68-10(902/1563/23)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ковальчука Миколи Миколайовича

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Федишена Ірина Василівна

про витребування майна

в межах справи №15/68-10

за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області

до Відкритого акціонерного товариства "Тульчинський хлібокомбінат"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 29.08.2024 у справі № 15/68-10(902/1563/23) в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 15/68-10(902/1563/23) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Васьковський О.В., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 28.11.2024.

Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 15/68-10(902/1563/23) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 29.08.2024, призначено розгляд касаційної скарги на 28.01.2025 року о 15:15.

22.01.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів Васьковського О.В.- головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи №15/68-10(902/1563/23).

В обґрунтування вимог про відвід заявник, посилаючись на Бангалорські принципи поведінки суддів, правозастосовчу практику Європейського суду з прав людини та приписи частини першої статті 35 ГПК України, зазначає про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів при розгляді цієї справи, з огляду на те, що колегією суддів у складі Білоус В.В., Васьковський О.В., Погребняк В.Я. при ухваленні постанов Верховного Суду від 29.11.2022 у справі №902/858/15(902/310/21) та від 05.03.2024 у справі №902/260/22(464/7080/20) не враховані висновки Великої Палати Верховного Суду з постанови від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, а навпаки зробили прямо протилежні висновки.

Подаючи касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 29.08.2024 у справі № 15/68-10(902/1563/23) ОСОБА_1 однією з підстав касаційного оскарження визначено застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, зокрема, але не виключно, Великої Палати Верховного Суду з постанови від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 щодо застосування положень статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності у справах за віндикаційними позовами.

Отже, дана колегія суддів має сформовану позицію щодо перегляду судових рішень у подібних правовідносинах. Вказані обставини в сукупності викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів при розгляді цієї справи.

Суддя Погребняк В.Я. перебував у відрядженні з 19.01.2025 по 24.01.2025.

Перевіривши доводи, наведені заявником на обґрунтування заяви про відвід суддів, Верховний Суд зазначає про таке.

Загальні підстави для відводу судді визначено у статті 35 ГПК України.

Зокрема, частинами 1, 4 цієї статті встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас приписами частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/224/20, від 11.05.2021 у справі № 9901/82/21).

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (аналогічні висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 761/16124/15-ц).

Отже, незгода з судовими рішеннями, не може бути підставою для відводу судді/суддів, передбаченої чинним процесуальним законодавством без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів проявлення цим суддею саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені такого судового рішення, висловлення окремої думки на користь однієї із сторін.

Верховний Суд вважає, що зміст заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О.В.- головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи №15/68-10(902/1563/23) фактично зводиться до незгоди заявника із прийнятими судовими рішеннями у справах.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що аргументи заяви про відвід колегії суддів Васьковського О.В.- головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи №15/68-10(902/1563/23) не містять посилання на обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, у зв`язку з чим Верховний Суд визнає заяву про відвід необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною третьою статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 35, 36, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О.В., Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи №15/68-10(902/1563/23) визнати необґрунтованою.

2. Передати матеріали справи № 15/68-10(902/1563/23) на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Васьковського О.В., Білоуса В.В., Погребняка В.Я. від розгляду справи.

Головуючий О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк