ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/762/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від прокуратури: Олійник І.А.

від позивача: Мельник В.В. - адвокат за ордером;

від відповідача: Заболотній В.М. - адвокат за ордером;

від третіх осіб: Окрушко А.М. - від Черкаська ОВА - самопредставництво, від Управління культури та охорони культурної спадщини, ТОВ "Дзензелівське" -- не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Фермерського господарства "Широкий берег" (с. Дзензелівка, Уманський район, Черкаська область) до Маньківської селищної ради (с. Маньківка, Уманський район, Черкаська область) про визнання договору оренди землі укладеним

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання укладеним між Маньківської селищною радою та фермерським господарством "Широкий берег" договору оренди землі для поновлення орендних відносин щодо ділянки із кадастровим № :03:001:0327, в редакції, запропонованій позивачем.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 23.08.2024 суд закрив провадження у справі за правилами спрощеного та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Всі документи і пояснення, які сторонами та третіми особами подано на різних стадіях вирішення спору, суд приєднав до справи і надав їм оцінку, керуючись ст. 2 ГПК України. Даною нормою передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позивач в ході розгляду справи свої вимоги підтримував повністю і просив суд їх задовольнити. В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що у грудні 2023 року звернення позивача про поновлення договору оренди не було розглянуто комісією з питань земельних відносин та депутатами, що і спричинило виникнення спору.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що позивач не має права на поновлення договору, а об`єкт оренди вже навіть поділено на кілька земельних ділянок. В ході розгляду справи щодо частини новостворених земельних ділянок Маньківською селищною радою проведено земельні торги і договори оренди вже укладено із третьою особою по справі ТОВ "Дзензелівське".

Ухвалою від 12.09.2024 суд допустив до участі у справі прокурора, який вступив у справу з метою захисту інтересів держави.

Ухвалою від 30.09.2024 суд задовольнив клопотання прокурора від 12.09.2024 і залучив до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Черкаську обласну військову адміністрацію і Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної військової адміністрації.

Ухвалою від 24.10.2024 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Дзендзелівське".

Всі учасники справи мають електронні кабінети.

В засідання треті особи у повному складі не з`являлися. Заявою від 11.11.2024 ТОВ "Дзендзелівське" просить розгляд справи проводити без своєї участі та відмовити в позові повністю. В справу було надано докази, що на частині земельних ділянок, щодо яких виник спір, знаходиться пам`ятка археологічної спадщини поселення трипільської культури, а частина ділянок вже заходиться в новій оренді у ТОВ "Дзензелівське".

Примирення сторін не відбулося.

Суд відхилив заперечення відповідача у відзиві (а.с. 126 том 1) щодо непідвідомчості спору у справі господарським судам з огляду на те, що, на думку відповідача, фактичні відносини оренди землі виникли у фізичної особи ОСОБА_1 , який земельну ділянку із кадастровим № :03:001:0327 отримав без земельних торгів. Після отримання цієї ділянки в оренду в лютому 2014, ОСОБА_1 нове фермерське господарство не створив, а ФГ "Широкий берег" вже було створено у 2007 році. Тому, на думку відповідача, ОСОБА_1 в обхід положень чинного законодавства передав отриману земельну ділянку у користування вже існуючому на той час власному ФГ. Але це не дає права ФГ "Широкий берег" виступити законним землекористувачем і стороною земельних відносин, поновлення яких домагається позивач.

Суд виходить з того, що за результатами обговорення даного питання позивач наполіг на визначеному ним складі сторін, вважає, що спір виник саме між ФГ та Маньківською селищною радою, а тому якщо склад сторін і предмет спору відповідає підвідомчості господарським судам, то саме так спір і має вирішуватися судом по суті, для забезпечення позивачу доступу до правосуддя.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та заперечення представників обох сторін, пояснення третіх осіб і дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2014 між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі (а.с. 14-19, том 1), у відповідності до якого Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка знаходиться (розташована) за межами населеного пункту, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області (п. 1. договору).

В оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8000 га, вид угідь - рілля, розташована за межами населеного пункту, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області ( п. 2 договору).

Земельна ділянка передається в оренду без будівель та споруд (п.4 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 339 993,60 грн. з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2 станом на 2014 рік (п. 5 договору).

Договір оренди укладено терміном на 10 (десять) років та діє до 14.02.2024. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію ( п. 8. договору).

В оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства (п. 14 договору).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства (п. 15 договору).

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку ( п. 34 договору).

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку (ділянку, частину земельної ділянки) до другої особи, не є підставою для зміни або розірвання договору (п. 38 договору).

Договір оренди землі набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.41 договору).

Договір оренди землі зареєстровано 22.07.2014 державним реєстратором Маньківського районного управління юстиції Діденко В.В., номер запису про речове право - 6420967, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 21-22, том 1).

За твердженням позивача, між сторонами будь - які додаткові угоди до договору оренди землі від 14 лютого 2014 року не укладалися.

Згідно із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фермерське господарство "Широкий Берег" зареєстроване як суб`єкт господарювання 28.02.2007, про що до ДР внесені відомості за № 0000337 (а.с. 171 том 1).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" № 973 фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

В ч. 1 ст. 12 Закону України "Про фермерське господарство" вказано, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування

Позивач звертає увагу суду, що після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації.

У відносинах і спорах із іншими суб`єктами голова ФГ, якому передали у власність, постійне користування чи оренду земельну ділянку, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач або орендар земельної ділянки, а як представник, голова чи керівник ФГ. У таких правовідносинах їхнім суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник ФГ, а ФГ як юридична особа. Така позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц.

Перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до ФГ, яке він створив, відбувається в силу вищенаведених норм Закону № 973. Такі дії не потребують, щоб сторони орендних правовідносин вчиняли будь-які додаткові дії, у т.ч. укладали додаткові угоди, підписували акти приймання-передачі тощо.

За доводами позивача, орендована земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності із кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8000 га відноситься до складу земель Фермерського господарства "Широкий Берег" у силу норм Закону № 973.

Відповідно до Інформації із ДР речових прав на нерухоме майно, право власності з 12.03.2014 на земельну ділянку із кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8000 га зареєстровано за державою в особі Головного управління Держземагенства у Черкаській області, номер запису про право власності 4953059 (а.с. 21 том 1).

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 03.12.2020 №33-ОТГ були передані у комунальну власність Маньківської селищної ради земельні ділянки державної форми власності, в т.ч. і земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0327.

Договір оренди землі від 14.02.2014 є чинним до 14.02.2024 року.

30 березня 2020 року голова та співзасновник ФГ "Широкий берег" ОСОБА_1 склав нотаріально посвідчену заяву (а.с. 50, том 1), якою надав свою згоду на поділ земельної ділянки, площею 12,8000 га, кадастровий номер :03:001:0327, цільове призначення - для ведення фермерського господарства яка перебуває у нього у користуванні на підставі Договору оренди землі від 14 лютого 2014 року.

Як вказує позивач у грудні 2020 року ФГ "Широкий Берег" стало відомо, що відбувся поділ земельної ділянки, площею 12,8000 га, кадастровий номер :03:001:0327 на наступні земельні ділянки:

- :03:001:0536 площею 1,6020 га;

- :03:001:0537 площею 1,6020 га;

-:03:001:0538 площею 1,6020 га;

- :03:001:0539 площею 1,6020 га;

- :03:001:0540 площею 1,6020 га;

- :03:001:0541 площею 1,6020 га;

- :03:001:0542 площею 1,6020 га;

- :03:001:0543 площею 1.6020 га;

- :03:001:0544 площею 1,6020 га.

Позивачем, фермерським господарством "Широкий берег" як користувачем вказаної земельної ділянки, з метою використання свого переважного права щодо поновлення договору оренди відповідно до ч. 1-5 статті 33 Закону "Про оренду землі", 08 листопада 2023 року подано до Маньківської селищної ради заяву № 10 (а.с. 51, том 1) в якій просить продовжити термін дії договору на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 12,8000 га, для ведення фермерського господарства (кадастрові номери земельних ділянок - :03:001:0536, :03:001:0537, :03:001:0538, :03:001:0539, :03:001:0540, :03:001:0541, :03:001:0542, :03:001:0543, :03:001:0544).

Між учасниками немає спору, що на даний час розпорядником спірною земельною ділянкою вже є Маньківська селищна рада, як власник землі, отриманої в процедурі роздержавлення.

Довідкою № 02-16/411 від 21.02.2024 (а.с. 38, том 1) Маньківська селищна рада підтверджує, що станом на 01 січня 2024 року знаходяться в користуванні ФГ "Широкий берег" землі сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту), в т.ч. і земельна ділянками площею 12,8000 га ріллі за договором оренди б/н від 14.02.2014 по 14.02.2024.

За доводами представників обох сторін, у грудні 2023 року Маньківська селищна рада дійсно не вирішила питання щодо поновлення із позивачем договору оренди землі від 14.02.2014 року (члени комісії з питань земельних відносин утрималися від голосування), про що позивача було повідомлено листом № 172 від 25.12.2023 (а.с. 52 том 1 ).

В подальшому, за доводами відповідача, вже 11 липня 2024 року сесією Маньківської селищної ради розглянуто заяву ФГ "Широкий берег" і рішення також не було прийнято (основна кількість депутатів утрималися від голосування - а.с. 139 том 1).

Позивач просить задовольнити свій позов на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

Стаття 33 вказаного закону на час укладення Договору оренди землі від 14.02.2014 містила, зокрема, такі положення:

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

На час закінчення строку дії Договору оренди із позивачем в лютому 2024 року, положення ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" змінені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 р. N 340-IX.

Однак у ч. 4 розділу ІХ Перехідних положень ЗУ "Про оренду землі" вказано, що правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Отже з урахуванням положень ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" в редакції змін, внесених ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" та розділу 8 Договору оренди землі від 14.02.2014, позивач мав не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору (14.02.2024) повідомити оредондавця по свій намір поновлення договору на новий строк і подати проект договору на розгляд орендодавцю.

В ході розгляду справи судом виявлено існування двох заяв позивача від 08.11.2023 № 10 про продовження терміну дії Договору оренди землі.

Позивач та відповідач мають два окремі оригінала цієї заяви, які пред`явленні суду для огляду (а.с. 51 том 1 та а.с. 131 том 1).

Різниця двох документів полягає у переліку додатків до заяви і виникло спірне питання чи дійсно позивач приклав для відповідача до заяви копію проекту договору в тій редакції, в якій позивач просить укласти договір про продовження орендних відносин за заявленим позовом.

Відповідач, Маньківська селищна рада, доводить, що позивач до заяви не приклав проект договору оренди землі, бо його не було вказано в заяві в додатках (а.с. 131 том 1), яка є у відповідача.

За доводами позивача, оскільки ніде в листуванні між сторонами Маньківська селищна рада прямо не вказувала на відсутність проекту договору, а питання про поновлення договору готувала до розгляду, то проект договору відповідачу все ж було передано.

З наданих позивачем доказів вбачається, що в грудні 2023 року Маньківська селищна рада постійною комісією з питань земельних відносин розглядала питання про поновлення договору оренди землі з позивачем, але це питання на розгляд сесії не було передано і ніякого рішення не було прийнято.

Оскільки Маньківська селищна рада зволікала із вирішенням питання про поновлення договору оренди землі, то позивач вимушений був звертатися за захистом свого порушеного права до суду.

Позивач доводить, що за весь період дії Договору оренди землі від 14.02.2014 ФГ "Широкий берег" належним чином виконував всі умови цього договору, не має боргу і заперечень проти цього з боку Маньківської селищної ради не подано.

За доводами позивача, після закінчення дії Договору оренди землі і на час виникнення спору, ФГ продовжувало користування земельною ділянкою і сплату орендної плати.

За правилами попередньої редакції ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" позивач повинен дотриматися сукупності вимог ч. 1-2 та 6 -- тобто попередити орендодавця про намір поновити договір і щоб мала місце ситуація, що після закінчення терміну дії договору позивач продовжує користування земельною ділянкою, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не направляє йому листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

У такому випадку такий договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18 виклала правові позиції, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

У постанові Верховного Суду від 22.09.2020 викладено правові позиції, що формування нових земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок їх поділу, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56)).

Отже у спірному випадку взаємовідносин сторін дослідження доводів позивача щодо дотримання ним процедури поновлення договору оренди землі та визначення права позивача на поновлення договору оренди землі є обов`язковим.

З урахуванням протилежних доводів та заперечень сторін в справі з приводу того, чи було позивачем фактично подано Маньківській селищній раді проект договору оренди землі для його укладення з метою поновлення відносин сторін, суд приходить до висновку, що неможливо вважати, що позивач все ж таки цей проект договору у додатку до заяви відповідачу подав і що він відповідає саме тому тексту проекту договору, що наведено у позовній заяві.

Суд виходить з того, що оскільки суду в засіданнях для огляду було пред`явлено обидва оригінали заяви ( а.с. 51 та 131 том 1) які знаходяться у позивача та відповідача, ці оригінали підписані керівником ФГ та скріплені печатками і точно одна заява містить у додатку вказівку на проект договору оренди землі, а друга заява (саме та, що її має Маньківська селищна рада) не містить, то слід оцінювати такі заяви як самостійні та різні документи.

З невідомої причини позивачем було виготовлено саме два різних оригінальних примірники заяви № 10 від 08.11.2023 року з різним переліком додатків.

Позивач, вказуючи на прийняття до розгляду вказаної заяви позивача без прямих зауважень щодо відсутності у додатку проекту договору, спирається на припущення, що такий проект договору все ж таки було подано до Маньківської селищної ради з мотивів, які вже наводив суд.

Однак положеннями ГПК України визначено, що суд не може базувати свої рішення на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), порушується якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України», від 18.07.2006 та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Верховний Суд також зазначає, що ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7 13 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності в цілому.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Таким чином суд констатує, що немає прямих доказів виконання позивачем ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції на час укладення договору оренди від 14.02.2014) в частині вимоги про надання до заяви проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. З цього випливає неможливість встановити ідентичність змісту проекту договору у позовній заяві та як додатку до заяви позивача на адресу Маньківської селищної ради про поновлення договору оренди землі.

Суд погоджується зі доводами позивача, що в даному випадку не може мати вирішального значення пояснення Капустинської Н., надане Маньківському селищному голові (а.с. 6 том 4), щодо її підпису на примірнику заяви позивача № 10 від 08.11.2023 (а.с. 7,8 том 4 з оборотом), де у додатках вказано про приєднання проекту договору оренди землі. Вказана особа пояснила, що в додатки до листа, які вона отримала від ФГ "Широкий берег", було надано лише копію договору оренди від 14.02.2014, інші додатки були відсутні.

Капустинська Н. є працівником Маньківської селищної ради, а тому її свідчення можуть ставитися під сумнів, як особи, що завідомо виступає в інтересах свого роботодавця.

В даному випадку суд бере до уваги докази існування двох оригіналів звернень позивача до Маньківської селищної ради за поновленням договору із різними переліками додатків, що представник позивача не може пояснити. У Маньківської селищної ради в наявності є лише оригінальний примірник без вказівки на додаток у вигляді проекту договору, відповідач фактичне отримання цього додатку не визнає. Відсутність вказівки у матеріалах справи на те, що депутати селищної ради звертали увагу на відсутність проекту нового договору для вирішення питання про поновлення договору, не є прямим доказом надання Маньківській селищній раді такого проекту (це лише припущення).

Однак такий проект (у вигляді проекту самостійного договору) було подано позивачем до позовної заяви і його теж слід оцінити суду на предмет відповідності вимогам ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

Суд звертає увагу, що Позивач за заявленими позовними вимогами у справі просить суд визнати укладеною не додаткову угоду до Договору оренди землі від 14.02.2014 із умовами про те, що цей договір поновлюється на тих же умовах на той же строк, а просить визнати укладеним новий самостійний договір оренди землі з частково іншими умовами, ніж первісний договір від 14.02.2014 року.

За правилами ч. 3,4 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" в редакції на час укладення договору оренди від 14.02.2014, - до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже сторони мають право узгодити також і нові умови договору в процедурі поновлення його дії, але якщо згода не досягнута, то переважне право на укладення договору оренди землі позивач втрачає, а договір має укладатися за загальною процедурою.

Позивач у проекті договору, який складає предмет спору, змінив первісні умови які були у договорі від 14.02.2014 року, зокрема:

Сторонами договору позивач визначає Маньківську селищну раду (як орендодавець і новий власник та розпорядник землями) та ФГ "Широкий берег" замість первісного орендаря фізособи ОСОБА_1 .

Позивач з даного приводу вказує і доводить, що фактичним землекористувачем надалі має бути лише ФГ "Широкий берег", оскільки земельна ділянка отримана його співзасновником ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

З даного питання є усталеною судова практика про те, що з моменту, коли фізична особа створила фермерське господарство, у правовідносинах користування земельною ділянкою відбувається фактична зміна орендаря й обов`язки землекористувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації (постанова ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17). При цьому у постанові від 30.06.2020 у справі № 927/79/19 ВП ВС обстоює правову позицію, що після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства. При цьому, укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачене і, відповідно, не є обов`язковим.

За аналогією цих висновків позивач і доводить, що фактичним користувачем орендованою земельною ділянкою є вже не фізична особа засновник господарства ОСОБА_1 , а юридична особа ФГ "Широкий берег".

Згідно з ч.1 статті 1 ЗУ «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення

фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За ч.1 ст. 5, ч.1ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», у редакції станом на момент передання земельних ділянок в оренду, право на створення ФГ має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до компетентного

органу. Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 ЗУ «Про фермерське господарство»).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробленням і реалізацією.

Отже надання (передання) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Зі змісту положень ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство» слідує, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. Із цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалася.

Отже надана громадянину у встановленому порядку для ведення ФГ земельна ділянка через свій правовий режим є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб громадянина.

Тому спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

У постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила (пункти 6.36 - 6.40), що земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:

1) отримання засновником ФГ права (власності або оренди) на землю як

передумова створення фермерського господарства;

2) створення ФГ, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське

господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча земельна ділянка надається фізичній особі, метою надання є створення надалі фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, у процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського

господарства.

Відповідач також вважає, що позивач ФГ "Широкий берег" не може бути стороною нового договору, оскільки його співзасновником було порушено порядок набуття земельної ділянки для ведення ФГ.

Так, сторонами не заперечується, що ФГ "Широкий берег" зареєстровано з 2007 року.

Відповідач надав копію Договору оренди землі від 29.12.2007 року (а.с. 159 том 1) яка надана безпосередньо ФГ "Широкий берег" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 24,4 га ріллі строком на 5 років і термін його дії скінчився у 2012 році.

Позивач вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8 га, що є предметом договору оренди землі від 14.02.2014 року, була частиною ділянки площею 24,4 га і тому фактично із 2007 року перебувала у користуванні позивача.

Однак, навіть якщо вказані ділянки були в минулому частиною та цілим, суд зауважує, що стороною (Орендар) по договору від 29.12.2007 року (а.с. 159 том 1) є ФГ "Широкий берег" на ділянку 24,4 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а стороною договору оренди від 14.02.2014 є громадянин України ОСОБА_1 , який отримав ділянку площею 12,8 га вже для ведення фермерського господарства.

У постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила (пункти 6.36 - 6.40), що земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:

1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;

2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства. Хоча земельна ділянка надається фізичній особі, метою надання є створення надалі фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, у процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа-засновникФермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

Отже надання (передання) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Виходячи зі змісту статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної або комунальної власності одного виду громадянин, зокрема для ведення фермерського господарства, може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц).

Позивач не зміг спростувати доводи відповідача, що після отримання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8 га для ведення ФГ, ОСОБА_1 нове фермерське господарство не створив, чим порушив наведені вимоги чинного законодавства. Доказів протилежного позивачем суду не подано.

З урахуванням наведеної судової практики суд відхиляє заперечення позивача про те, що законом прямо не передбачено обов`язок фізичної особи після отримання земельної ділянки для ведення ФГ заснувати нове господарство, якщо в цієї особи вже є раніше створене нею господарство. Вирішальним у даному випадку є висновок про те, що пільгове безоплатне отримання земельної ділянки для створення ФГ особа може використати лише один раз.

Позивач ФГ "Широкий берег", подавши у даній справі позов від свого імені та у власних інтересах про поновлення саме з ФГ "Широкий берег" договору оренди землі від 14.02.2014, підтверджує той факт, що вказана ділянка була передана співзасновником ОСОБА_1 , як Орендарем, у користування своєму фермерському господарству.

Отже суд вважає, що у позивача відсутнє право подальшого отримання ФГ "Широкий берег" наступних земельних ділянок у позаконкурентний спосіб від своїх засновників, учасників чи інших осіб (які отримували ці ділянки на свою користь і виступають в цих договорах Орендарями) та вважати себе законним користувачем таких земельних ділянок.

Чинним законодавством протилежні правила не передбачені і позивачем іншого суду не доведено.

Відповідач зі свого боку вказував, що Господарським судом Черкаської області розглядалась справа № 925/703/20 за позовом ФГ «Широкий Берег» до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області про визнання за позивачем права користування земельною ділянкою площею 10 га, кадастровий номер :02:001:0420, що знаходиться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Маньківської селищної ради, Маньківського району, Черкаської області та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 24.01.2007 укладеною.

Рішенням у цій справі встановлено, що 28 лютого 2007 року ОСОБА_2 засновано Фермерське господарство "Широкий берег», затверджено статут господарства, проведено державну реєстрацію юридичної особи, 04.03.2007 ним ( ОСОБА_2 ) передано до майна (складеного капіталу) господарства право оренди (користування) земельної ділянки, набуте ним на підставі договору оренди землі від 24.01.2007 (земельну ділянку отримано для створення і ведення фермерського господарства), проведено державну реєстрацію змін до Статуту господарства.

Відповідач вважає, що рішенням суду від 14.08.2020 у справі № 925/703/20 (а.с. 36 том 3) підтверджено, що засновник ФГ «Широкий Берег» вже використав своє право на пільгове отримання в оренду земельної ділянки без проведення земельних торгів для створення фермерського господарства, яка в даний час має кадастровий номер :02:001:0420 і передана в оренду на 49 років.

Таких доводів Маньківської селищної ради, які базуються на висновках із рішення у справі № 925/703/20 від 14.08.2020 позивач не спростував іншими належними і допустимими доказами.

Тому з урахуванням таких обставин відповідач вважає договір оренди землі від 14.02.2014 нікчемним з підстав, що він укладений з метою порушення публічного порядку і спрямований на ухилення від встановлених законом процедур отримання додаткових земельних ділянок вже створеним ФГ "Широкий берег" виключно за конкурентними правилами земельних торгів.

Цього договору оренди землі від 14.02.2014 рішення у справі № 925/703/20 від 14.08.2020 не стосується, а тому висновки про його нікчемність там відсутні.

Суд вважає за неможливе робити самостійні висновки про нікчемність договору оренди землі від 14.02.2014 з часу його укладення, оскільки в справі не бере участі особисто ОСОБА_1 як сторона-Орендар за цим Договором. А принаймі щодо цієї особи слід доводити наявність у нього умислу на укладення такого договору, спрямованого на порушення громадського порядку.

Таким чином, якщо ФГ "Широкий берег" у 2007 році було створено на базі земельної ділянки площею 10 га, кадастровий номер :02:001:0420, що знаходиться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Маньківської селищної ради, то наступне отримання цим господарством всіх інших земельних ділянок для ведення ФГ має відбуватися виключно у конкурентний спосіб через земельні торги.

ФГ "Широкий берег" може стати безпосереднім орендарем земельної ділянки виключно у процедурі отримання цієї ділянки для створення ФГ (коли ФГ в подальшому замінює собою громадянина-засновника ФГ, як первісну сторону договору оренди землі) або в процедурі набуття від власного імені права оренди на всі наступні земельні ділянки для ведення ФГ.

В справу позивачем було надано і копію Договору оренди землі від 29.12.2007 року (а.с. 159 том 1), за умовами якого ФГ "Широкий берег" отримало в оренду земельну ділянку площею 24,4 га ріллі на 5 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За доводами позивача, частиною цієї ділянки є земельна ділянка площею 12,8 га, що складає предмет договору оренди від 14.02.2014 року, але яку в оренду вже отримав фізособа ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

На думку суду сам по собі факт того, що ділянка площею 12,8 га яка отримана ОСОБА_1 для ведення ФГ у 2014 році за спірним договором оренди, була у 2007 році частиною більшої за площею ділянки, яке отримало в оренду безпосередньо ФГ "Широкий берег", не надає цьому господарству ніяких підстав вважати себе і надалі законним землекористувачем вже у спірних відносинах 2024 року. Суд виходить з того, що на певному етапі та з відома самого ФГ "Широкий берег" і його засновника ОСОБА_1 відносини змінилися - ділянку площею 12,8 га надавали фізичній особі ОСОБА_1 для подальшого створення ним нового ФГ, яке він так і не створив. Без створення нового господарства неможливо застосувати визначені законом процедури переходу прав орендаря до новоствореного ФГ від фізичної особи, якій ділянка надавалася для ведення ФГ.

Отже, суд вважає, що після створення ФГ "Широкий берег" у 2007 році на базі земельної ділянки площею 10 га, кадастровий номер :02:001:0420, отримання всіх наступних ділянок цим ФГ у користування слід вважати таким, що здійснено у позаконкурентний спосіб.

Тому суд вважає, що отримавши в користування також у позаконкурентний спосіб наступну земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8 га для користування нею від співзасновника ОСОБА_1 (іншою особою це не могло бути зроблено), Фермерське господарство "Широкий берег", не вправі домагатися поновлення цього договору на свою користь, як належний Орендар за процедурами, які передбачені законом виключно для набуття першої земельної ділянки на пільгових умовах для створення ФГ.

З цих підстав відповідач, Маньківська селищна рада, має законне право не погоджуватися на поновлення спірного договору, навіть зі зміною його умов у бік збільшення розміру орендної плати та розміру НГО, що вочевидь має бути на користь орендодавця.

Норма, яка б зобов`язувала власника землі продовжити дію договору оренди за таких умов із позивачем - у законодавстві немає.

Крім того, продовжуючи аналіз умов проекту спірного договору, суд констатує, що у запропонованому проекті не вказано дату укладення цього договору.

Пункт 8 Договору не містить конкретних умов (кінцевої дати) за якими можна визначити точну тривалість нового 10річного періоду строку дії договору оренди.

З приводу цієї умови суд вказує на наступне:

За правилами ст. 180 чинного на час вирішення спору ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Дату укладення нового договору оренди землі позивач не вказує у прохальній частині позову, це питання сторонами не було узгоджено і позивач не надає своїх доводів та міркувань з даного питання (щодо чіткого встановлення цієї дати).

У п. 8 нової редакції договору також не відома початкова та кінцева дати обрахунку 10річного періоду чинності нового договору.

За загальним правилом ч. 3 ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Позивач не пропонує включити в проект нового договору умову, що відносини сторін за цим договором поширюються на період з моменту завершення строку дії Договору оренди землі від 14.02.2014 і до часу набрання чинності новим Договором, що відповідає ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Така невизначеність сторін договору у датах початку та кінця його дії сама по собі вже призводить до правової непевності з тим періодом відносин сторін, який триває після закінчення строку дії Договору оренди землі від 14.02.2014 і до моменту набрання чинності новим договором (якщо ця обставина настане).

Суд без обґрунтованих доводів позивача з даного питання не вправі перебирати на себе повноваження по примусовому встановленню замість сторін питання, з якої дати починається період, яким врегульовуються відносини за договором, проект якого подано в справу.

Тобто, проект запропонованого Договору породить новий спір між сторонами, а не його врегулювання шляхом поновлення дії Договору оренди землі від 14.02.2014, чому присвячено спір у справі.

Суд вже зазначав, що у березні 2020, ще до часу завершення строку дії договору оренди землі від 14.02.2014 (лютий 2024 року), співзасновник та керівник ФГ "Широкий берег" дав нотаріально посвідчену згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8000 га (яка є предметом Договору оренди землі від 14.02.2014).

Всім учасникам справи на час її розгляду відомо, що ділянка фактично була поділена на 9 нових ділянок із самостійними кадастровими номерами, які позивач перелічив у своїй заяві до Голови Маньківської селищної ради при зверненні за поновленням дії договору оренди землі від 14.02.2014 року.

Отже поділ вказаної земельної ділянки відбувся не поза волею орендаря, а за його згодою (про цю обставину йому достеменно відомо) і тому об`єкт оренди в такому випадку має відповідати фактичному стану речей на час вирішення спору - слід вказувати вже нові кадастрові номери ділянок у проекті договору, який планує до укладення позивач, якщо вони всі входять в межі первісної ділянки.

При цьому суд погоджується із доводами позивача (із посиланням на судову практику) про те, що сам по собі факт поділу земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0327 площею 12,8 га (яка є предметом договору оренди від 24.02.2014) на частини не є перешкодою чи доказом неможливості захисту прав орендаря на площу первісної ділянки.

Однак у даній конкретній ситуації судом встановлено ще ряд обставин, які унеможливлюють захист прав позивача, які лежать в площині оцінки законності продовження права оренди саме позивачем та статусу новоутворених ділянок як ділянок історико-культурного призначення, які за законом мають іншого розпорядника, ніж селищна рада.

Продовжуючи аналіз умов спірного правочину суд зауважує, що також за проектом договору позивач змінив умови п. 5 в частині визначення розміру нормативної грошової оцінки землі із 339 993,60 грн. на 442 210,22 грн.

Також у запропонованому проекті договору позивачем змінено умови про розмір орендної плати.

Так, згідно п. 9 Договору оренди землі від 14.02.2014 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 15 299,71 грн., що становить 43,5% від НГО земельної ділянки на рік.

Натомість п. 9 запропонованого проекту договору містить нову умову що розмір орендної плати становить 53 065,22 грн. на рік, що становить 12% від НГО земельної ділянки (це максимальна сума при поновленні договору оренди землі за правилами Податкового Кодексу України).

Також останній розділ про "невід`ємні частини договору" позивачем скорочено лише до одного пункта з п`яти - вказано лише про акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Це свідчить про невідповідність запропонованому проекту договору правилу поновлення відносин оренди на тих же умовах і на той же строк.

За доводами позивача, від голосування на сесії Маньківської селищної ради за вирішення питання із позивачем про поновлення із ним договірних відносин, майже всі депутати ухилилися, питання не було вирішено у законний спосіб через рішення місцевого органу влади.

В судових засіданнях представник відповідача, Маньківської селищної ради, не висловлюючи заперечень від імені Маньківської селищної ради проти недотримання чи порушення позивачем умов договору оренди землі від 14.02. 2014, вказав, що селищна рада не має бажання поновлювати договір оренди землі навіть через узгодження нових умов договору. Примирення сторін не відбулося.

Оскільки крім поновлення договору оренди землі від 14.02.2014 позивач має намір ще й узгодити нові його умови про розмір орендної плати, НГО, але сторони до згоди із даного питання не прийшли, суд вважає, що відповідач не зобов`язаний укладати такий договір на нових умовах (такої норми-примусу немає в законодавстві), навіть якщо вочевидь нові умови є вигідними для нього.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, прокурором та третіми особами у справі обстоюється думка, що належними розпорядником тими земельними ділянками, які утворилися на місці земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8 га є Черкаська обласна державна адміністрація в особі військової адміністрації.

Суд погоджується із такими доводами з огляду на наступні обставини:

Позивачем не заперечено доводи відповідача, що вказану земельну ділянку за згодою співзасновника позивача було поділено на 9 земельних ділянок із кадастровими номерами:

- :03:001:0536 площею 1,3377 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 24.05.2021;

- :03:001:0537 площею 0,2483 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0538 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0539 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0540 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0541 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0542 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0543 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

- :03:001:0544 площею 1,6020 га, право власності за Маньківською

селищною радою зареєстровано в ДРРП 21.04.2021;

2 вересня 2024 року відбулись земельні торги щодо продажу прав оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0536, :03:001:0538,:03:001:0539, :03:001:0540, :03:001:0541, :03:001:0542, :03:001:0543, :03:001:0544 (а.с. 78- 91 том 3).

За результатами земельних торгів їх переможцем щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0536, :03:001:0541 та

:03:001:0538 стало ТОВ «Дзензелівське».

Переможцем щодо земельних ділянок з кадастровими номерами

:03:001:0539, :03:001:0540, :03:001:0542,

:03:001:0543 та :03:001:0544 стало ФГ «Широкий Берег».

Таку поведінку позивача по участі у торгах Маньківська селищна рада тлумачить як визнання позивачем обставини припинення всіх прав у ФГ "Широкий берег" на об`єкт оренди по договору від 14.02.2014 року.

Натомість керівник ФГ "Широкий берег" особистими поясненнями від 17.10.2024 (а.с. 127 том 3) заперечив свою згоду на проведення аукціону, в якому вимушено взяв участь і про неможливість проведення якого писав звернення-заперечення до голови Маньківської селищної ради (а.с. 129 том 3).

Представник позивача вказав, що за результатами перемоги у торгах щодо частини земельних ділянок ФГ "Широкий берег" договори оренди не підписав і тому переможцем торгів було оголошено ТОВ «Дзензелівське», яке уклало договори і вже фактично приступило до користування земельними ділянками. Докази про це надав відповідач (а.с. 137-178 том 3).

Такі дії (перемога у земельних торгах з відмовою підписати договори) позивач пояснив переконанням у правоті своєї позиції, що саме ФГ "Широкий берег" має право на поновлення договору оренди від 14.02.2014 року незважаючи на поділ цієї ділянки та продаж на торгах прав оренди щодо новоутворених на ній земельних ділянок.

В ході розгляду справи прокурором та третіми особами було висловлено позицію, що на частині з 9 новоутворених земельних ділянок з первісної ділянки з кадастровим номером :03:001:0327 площею 12,8 га в даний час знаходяться пам`ятки культурної спадщини і тому ці ділянки потрапляють в зону охорони цих пам`яток.

Позивач надав у справу витяги із ДЗК на всі новостворені земельні ділянки, з яких вбачається, що ділянки з кадастровими номерами :03:001:0544 площею 1,6020 га ; :03:001:0538 площею 1,6020 га; :03:001:0539 площею 1,6020 га; :03:001:0541 площею 1,6020 га; :03:001:0536 площею 1,6020 га; :03:001:0540 площею 1,6020 га; :03:001:0543 площею 1,6020 га; :03:001:0542 площею 1,6020 га; мають зареєстровані безстрокові обмеження у їх використанні через перебування у зоні охорони пам`ятки культурної спадщини (а.с. 5, 11, 17, 23, 29, 35, 41, 47 том 2).

На цій підставі прокурор доводить, що незважаючи на те, що позивач просить поновити собі право оренди на вже неіснуючу земельну ділянку, вказані новостворені земельні ділянки входять до їх складу і є ділянками історико-культурного призначення, якими Маньківська селищна рада розпоряджатися не повинна.

Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА в поясненнях від 28.11.2024 також вказує, що предметом спору у справі № 925/762/24 фактично є земельні ділянки історико-культурного призначення, в межах яких знаходиться пам`ятка археології місцевого значення - поселення трипільської культури «Маньківка-ІІ», що підтверджується відповідною обліковою документацією, яку додано до справи.

Позивач надав докази, що між Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, як органом охорони культурної спадщини, та ФГ «Широкий берег», як із користувачем земельних ділянок, у вересні 2024 року було укладено охоронний договір на вищезазначену пам`ятку археології ( а.с. 116 том 3), що знаходиться на 5 новоутворених земельних ділянках. А перед цим було проведено весь комплекс робіт для виготовлення проекту землеустрою для встановлення меж території історико-культурного призначення (а.с. 178-252 том 2) що само по собі вже є доказом на підтвердження спеціального статусу новоутворених земельних ділянок.

Суд констатує, що між учасниками справи немає спору щодо неналежного користування з боку ФГ "Широкий берег" спірними земельними ділянками, що б спричиняло шкоду пам`ятці археології. Але це також не є вирішальним фактором для підтвердження позивачем його законного права на поновлення орендних відносин на свою користь.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією із яких є землі історико-культурного призначення, відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України.

Прокурор та треті особи вказують, що за змістом положень ст.ст. 53, 54 ЗК України до земель історико - культурного призначення належать землі, на яких розташовані:

а) історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам`ятні місця, пов`язані з історичними подіями; б) городища, кургани, давні поховання, пам`ятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів; в) архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фонова забудова.

Відповідно до п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами історико-культурного призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.

Також за змістом ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи культурної спадщини, до яких належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.

Згідно ст.54 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Водночас, законодавство з охорони пам`яток містить заборону щодо передачі у комунальну та приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології.

Згідно з ч.6 ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Абзацом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність

Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно наданого у справу копії Паспорта об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини (а.с. 188 том 3) на частині кожної з п`яти новоутворених земельних ділянках з кадастровими номерами :03:001:0538; 723155100:03:001:0539; :03:001:0540; :03:001:0541; :03:001:0542; які перебувають у комунальній власності, знаходяться частини пам`ятки Поселення трипільської культури Маньківка-ІІ, що відноситься до пам`яток археології місцевого значення і взята на державний облік рішенням Черкаського облвиконкому № 116 від 26.06.1990 року.

За таких обставин належним розпорядником земельних ділянок із наявними на ній пам`ятками археології мають бути виключно обласні державні (військові) адміністрації, відповідно до ст. 122 ЗК України.

Отже належним відповідачем як розпорядником щодо частини окремо утворених ділянок у складі ділянки площею 12,8 га щодо якої позивач хоче поновити права оренди, є не Маньківська селищна рада, а Черкаська обласна державна (військова) адміністрація в силу закону.

З цих підстав суд погоджується із запереченнями учасників справи проти позову в частині, що Маньківська селищна рада стосовно поновлення договірних відносин з позивачем на ті площі земельних ділянок, на яких розташована пам`ятка археології, є неналежним відповідачем.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з вимогами ГПК України до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ст. 4, 45 ГПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - вже є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі N 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі N 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 39), від 1 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункт 75)).

Суд погоджується із доводами позивача, що не заперечено також і учасниками справи, що в даний час всі новоутворені земельні ділянки (як частини первісної ділянки із кадастровим № :03:001:0327 площею 12,8 га) у ДЗК та у ДР речових прав рахуються як землі комунальної форми власності замість державної.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, розпорядження щодо спірної земельної ділянки вправі приймати лише Черкаська обласна державна адміністрація, яка є розпорядником земель державної форми власності.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до ст.ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не е ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

За змістом частин 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Оскільки станом на даний час згідно Паспорта об`єкта культурної спадщини підтверджено місце знаходження пам`ятки археології лише на частинах новоутворених земельних ділянок, то питання щодо переоформлення прав держави на ці частини ділянок потребує попереднього розроблення технічної документації із землеустрою для переформування земельних ділянок виключно під пам`ятками археології.

Тому це питання потребує подальшого вирішення за участі обласних та селищних органів влади і не може бути в даний час аргументом на користь позивача у спорі для поновлення з ним орендних відносин, що держава сама допускає порушення використання спірними земельними ділянками з боку Маньківської селищної ради і не припиняє таке порушення, не перешкоджає земельним торгам, не вносить пам`ятку архітектури до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, але заперечує проти прав позивача на користування первісним об`єктом оренди ( пояснення а.с. 58-59 том 4).

Всі недоліки у реалізації прав та обов`язків держави щодо спірних земельних ділянок із пам"ятками археології на них, не можуть в той же час вважатися доказами на користь прав позивача на поновлення із ним орендних відносин в ситуації, що виникла у спорі по даній справі.

Суд на користь позивача не може прийняти до уваги також і його доводи, що якщо на частині ділянок розташована пам`ятка археології, то ними не могла розпоряджатися і Маньківська селищна рада та укладати договори оренди землі із ТОВ "Дзензелівське" (як із новим користувачем в період спору із позивачем) за результатами земельних торгів 2024 року.

Питання оцінки судом нових договорів оренди із ТОВ "Дзензелівське" як нікчемних чи недійсних не може бути предметом рішення у даній справі, бо ці договори не є безпосередніми предметами спору.

Крім того, допоки не буде встановлено іншого, всі такі договори є обов`язковими для суду і їх сторін, виходячи з презумпції правомірності правочину.

За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів та заперечень учасників справи, повноти їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд спирається на висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З підстав викладеного, з огляду на встановлені судом обставини неправомірного набуття (поза конкурсними процедурами) ФГ "Широкий берег" прав оренди на земельну ділянку із кадастровим № :03:001:0327 площею 12,8 га; недотримання процедури поновлення договору (до заяви не додано проект додаткової угоди); зміною у запропонованому проекті договору (доданому до позову) істотних умов договору, які не узгоджені із Орендодавцем; неналежністю відповідача у спорі стосовно частини ділянок, на яких розташована пам`ятка археології, неналежністю позивача ФГ "Широкий берег" -- з цим господарством, як із Орендарем, договір оренди землі від 14.02.2014 року поновленим бути не може.

В позові слід відмовити повністю.

При відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2025 року

Суддя Н.М. Спаських