ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3058/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши подання (вх.№2-134/24 від 31.01.2025) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, подане у справі №916/3058/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" (04205, місто Київ, проспект Оболонський, буд. 35-А, офіс 300)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Боскіної Алли Несторівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 2 997 766,08 грн

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Господарського суду Одеської області Щавинської Ю.М. перебувала справа №916/3058/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" до Фізичної особи-підприємця Боскіної Алли Несторівни про стягнення 2 997 766,08 грн.

Рішенням суду від 01.04.2024 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Боскіної Алли Несторівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" заборгованість по сплаті лізингових платежів у сумі 410 514, 92 грн, збитки у вигляді розміру всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості предмета фінансового лізингу у сумі 1 350 975, 46 грн, неустойку у сумі 99 160, 66 грн, штраф у сумі 64 255, 45 грн, пеню у сумі 150 000 грн, 3% річних у сумі 15 208, 12 грн, інфляційні нарахування у сумі 46 671, 77 грн, судовий збір у сумі 36 351,69 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

08.04.2024 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 70 540 грн.

6.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 1.04.2024 видано відповідний наказ.

Додатковим рішенням суду від 13.05.2024 заяву (вх.№2-556/24 від 08.04.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" про розподіл судових витрат, подану у справі №916/3058/23, задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Боскіної Алли Несторівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Улф-Фінанс" судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 15 000 грн. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

17.06.2024 на виконання додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2024 видано відповідний наказ.

31.01.2025 до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, в якому останній просить суд тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон Боскіну Аллу Несторівну, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 19.04.2018 року, адреса: АДРЕСА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно наказу № 916/3058/23, виданого 06.05.2024 Господарським судом Одеської області та наказу № 916/3058/23, виданого 17.06.2024 Господарським судом Одеської області.

Подання обґрунтоване тим, що рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконані, при цьому, боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, однак, станом на теперішній час боржником не вжито жодних заходів щодо виконання вимог виконавчого документу та не надано жодних пояснень стосовно не виконання вимог виконавчого документа.

Крім того, боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення, а саме, останній не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, неодноразово залишав територію України, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи, що на даний час згідно відповідей з реєструючих установ за боржником не зареєстровано майно, на яке можна звернути стягнення, приватний виконавець вважає, що виконати вимоги виконавчого документу без застосування обмеження боржника у праві виїзду за кордон не вбачається можливим, з огляду на що вказане обмеження буде пропорційним меті його застосування.

Розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд вказує наступне.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України, які цілком кореспондуються з положеннями ст.18 ГПК України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Нормами ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень ст.337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що стаття 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, необхідно розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

При цьому, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд зауважує, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного/приватного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Так, на обґрунтування ухилення боржника від виконання судових рішень приватним виконавцем до матеріалів подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника надано копії документів виконавчого провадження, а саме: наказ суду від 6.05.2024 №916/3058/23; постанову про відкриття виконавчого провадження №75120635 від 23.05.2024 та супровідний лист про направлення останньої стягувачу та боржнику зі списком поштових відправлень; наказ суду від 17.06.2024 №916/3058/23; постанову про відкриття виконавчого провадження №75458337 від 4.07.2024 та супровідний лист про направлення останньої стягувачу та боржнику зі списком поштових відправлень; постанову про арешт майна боржника від 23.05.2024; постанову про арешт коштів боржника від 23.05.2024; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; інформацію щодо банківських рахунків боржника; відповіді на запити до Державної міграційної служби України (щодо паспортів боржника), Міністерства внутрішніх справ України (щодо відсутності даних про зареєстровані за боржником транспортні засоби), Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України.

При цьому, суд зауважує про відсутність в матеріалах викликів приватним виконавцем боржника, та, як наслідок, доказів направлення останніх, а також про відсутність в матеріалах подання доказів направлення виконавцем на адресу боржника постанов про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, а також зауважує про подання приватним виконавцем на підтвердження направлення на адресу боржника постанов про відкриття провадження у справі виключно згрупованого списку поштових відправлень, що виключає можливість перевірити зміст направлених документів.

Крім того, приватним виконавцем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності обставин неможливості виконання відповідачем судового рішення, зокрема, й неодноразового перетину боржником території України, натомість, фактично зазначено лише про відсутність майна, яке належало б боржнику на праві власності, а також зазначено про неподання боржником протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб у якості обґрунтування доводів стосовно умисного невиконання рішення суду.

Дійсно, із змісту подання приватного виконавця та наданих останнім документів вбачається наявність обставин неможливості виконання відповідачем судового рішення у зв`язку з відсутністю відповідних коштів на рахунках боржника та майна. Поряд з цим, як вже зазначалось, наявність невиконаного зобов`язання не може бути достатньою підставою для застосування такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення як застосування до керівника боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Суд також зауважує, що з наданих приватним виконавцем матеріалів неможливо достеменно встановити отримання/неотримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, а також направлення останніх боржнику (з урахуванням надання приватним виконавцем виключно згрупованого списку поштових відправлень, що виключає можливість перевірити зміст направлених документів), що логічно пояснює невиконання боржником ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" та спростовує доводи щодо вчинення боржником дій, що ускладнюють виконання рішення.

З урахуванням відсутності в матеріалах подання доказів направлення боржнику виклику приватного виконавця, нез`явлення такої особи до приватного виконавця не може бути розцінене судом як доказ ухилення від виконання рішення. При цьому, окрім доказів надсилання, матеріали подання не містять також доказів ухилення боржника від отримання поштової кореспонденції, що надсилалась приватним виконавцем.

Фактичні обставини справи в сукупності свідчать про те, що приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Натомість, відсутність у боржника нерухомого та рухомого майна, а також грошових коштів на банківських рахунках, що вбачається із змісту подання та поданих приватним виконавцем документів, не може свідчити про умисне ухилення керівника боржника від виконання рішення суду.

Як вже зазначалось судом, за приписами ст.337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

В той же час відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтю 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Суд також враховує, що обмеження жінки (в даному випадку боржника) у праві виїзду за межі України в умовах воєнного стану може призвести також до неможливості виїзду дітей такої особи, у разі їх наявності, та відповідно до порушення конституційних прав сторонніх осіб, які не мають жодного відношення до виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, з огляду на недоведення приватним виконавцем обставин навмисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, суд вважає, що в даному конкретному випадку таке обмеження не відповідає всім вказаним критеріям, з огляду на що у задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст. 234, 337 Господарського процесуального кодексу України , суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, поданого у справі №916/3058/23, відмовити.

Ухвала набирає чинності 3.02.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Щавинська Юлія Михайлівна