ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2025 р. Справа№ 911/1087/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024

у справі № 911/1087/24 (суддя Н.Г. Шевчук)

за позовом Керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі:

Державної екологічної інспекції Столичного округу (позивач - 1)

Калинівської селищної ради Київської області (позивач - 2)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 214 675, 28 грн шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Фастівської окружної прокуратури Київської області (далі - прокурор, прокуратура) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою № 57-1949вих-24 від 17.04.2024 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі - позивач 1) та Калинівської селищної ради Київської області (далі - позивач 2) до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України", відповідач), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог № 57/1-3552вих-24 від 10.07.2024, про стягнення 214 675, 28 грн шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки лісу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час реалізації представницьких повноважень, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", Фастівською окружною прокуратурою Київської області було встановлено порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, зокрема, незаконну рубку 26 дерев у кварталі 34 виділу 11 Васильківського лісництва Державного підприємства "Київське лісове господарство", правонаступником якого є відповідач, відповідно останній має відшкодувати завдані державі збитки.

11.07.2024 прокуратурою надано суду заяву про зменшення позовних вимог № 57/1-3552вих-24 від 10.07.2024, у якій прокурор зазначає, що за розрахунком, проведеним у відповідності до Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" (з урахуванням індексації за 2008-2020 роки) сума збитків за незаконну порубку дерев становить 214 675, 28 грн, тоді як при пред`явленні позову до вказаної суми було додано таксову вартість у розмірі 4 611, 00 грн, що не передбачено вищезазначеною постановою, у зв`язку з чим, прокурор просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 214 675, 28 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі №911/1087/24 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь Калинівської селищної ради Київської області на спеціальний рахунок UA0010818, відкритий у Казначействі України 214 675,28 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь Київської обласної прокуратури 3 220,13 грн судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує на те, що Державна екологічна інспекція Столичного округу в даній справі не є належним позивачем, остання не має повноважень звертатися до суду з даним позовом; також у справі відсутній акт перевірки Державної екологічної інспекції Столичного округу, на яку і покладається обов`язок доводити наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відсутність такого основного доказу у справі - акта перевірки, в якому був би зафіксований факт правопорушення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. Висновок суду про факт вчинення правопорушення, заподіяння шкоди та її розмір у справі ґрунтуються лише на припущеннях, адже встановлення кількості зрубаних пнів, їх діаметру та ознаки має суттєве значення для правильного розрахунку шкоди.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1087/24, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі № 911/1087/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

06.11.2024 матеріали справи № 911/1087/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі № 911/1087/24; розгляд апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі № 911/1087/24 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам апеляційного провадження встановити строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 27.11.2024.

Позивачі, прокурор не скористались правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відзиву на апеляційну скаргу, не надали.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіряє висновки суду першої інстанції в межах доводів, наведених в апеляційної скарги, а саме, доводи відповідача щодо визначення неналежного позивача у справі, а саме - Державну екологічну інспекцію Столичного округу, а також висновків господарського суду на предмет доведеності факту наявності в діях відповідача складу правопорушення для настання цивільно-правової відповідальності та розміру шкоди.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Фастівською окружною прокуратурою Київської області за результатами опрацювання інформації Державного підприємства "Київське лісове господарство" виявлено порушення майнових інтересів держави, що спричинені внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, зокрема, під час ведення лісового господарства.

За твердженнями прокурора, у жовтні 2021 року посадовими особами Васильківського лісництва у кварталі 34 виділу 11 Васильківського лісництва Державного підприємства "Київське лісове господарство" виявлено факт незаконної рубки 26 дерев, загальною кубомасою 18 куб.м, з яких: породи сосна - 25 дерев, породи дуб - 1 дерево.

Прокуратурою зазначено, що за результатами незаконної порубки дерев посадовими особами Державного підприємства "Київське лісове господарство" 28.10.2021 складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства та здійснено розрахунок збитків, спричинених рубкою, пошкодженням і знищенням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, згідно якого збитки спричиненні незаконною рубкою дерев склали 214 675, 28 грн.

На підтвердження вказаних обставин прокурор долучив до позовної заяви копії акта огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.10.2021 та розрахунку збитків, спричинених рубкою, пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту від 28.10.2021.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2021 Державне підприємство "Київське лісове господарство" зверталося до Фастівського РУП ГУНП в Київській області з листом № 02-827 "Щодо вчинення незаконної рубки дерев", яким повідомлено було про незаконну вирубку 26 дерев та направлено матеріали по даному лісопорушенню.

Як зазначив прокурор у позовній заяві, норми законодавства у сфері охорони лісів, організація і забезпечення охорони та захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок покладається на постійних лісокористувачів, а порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності, зокрема відповідача, що і стало причиною виникнення даного спору.

За інформацією Державного підприємства "Київське лісове господарство" квартал 34 виділу 11 Васильківського лісництва перебуває в межах Калинівської територіальної громади Фастівського району, водночас земельна ділянка, що розташована в цьому кварталі перебуває у постійному користуванні ДП "Ліси України" в особі філії (раніше Державне підприємство "Київське лісове господарство") у відповідності до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, а саме: до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

В підтвердження викладеного, прокурором до позовної заяви долучено копії фрагмента Планшета № 10, 10, 11 лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років, кв. 34 Васильківського лісництва; проекту організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО "Київліс", таксаційний опис, лісовпорядкування 2003, станом на 01.01.2004; проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Київське лісове господарство", таксаційний опис, лісовпорядкування 2014, станом на 01.01.2015; фрагмент плана лісонасаджень лісовпорядкування 2014; наказу № 92 від 26.07.2019 Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства "Про затвердження матеріалів лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств, діяльність яких координується Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства".

Також прокурор зазначив, що згідно постанови Кабінету міністрів України "Деякі питання реформування лісової галузі" № 1003 від 07.09.2022 та наказу Державного агентства лісових ресурсів України "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" № 804 від 26.10.2022, шляхом злиття спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів створено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Відповідно до пункту 5 вказаної вище постанови № 1003 Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником: майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; - права постійного лісогосподарського лісовпорядкування, затверджених розрахункових лісосік, затверджених поділів лісів на категорії, виділених особливо захисних лісових ділянок спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; - договорів довгострокового тимчасового користування лісами державної власності, лісових сервітутів, договорів про умови ведення мисливського господарства спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються.

Отже, за твердженнями прокуратури, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустило самовільну порубку на підпорядкованій йому території, як наслідок, не забезпечило збереження не призначених для порубки дерев, не здійснило комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобігло порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, внаслідок чого заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, що, відповідно, є підставою для стягнення з такого підприємства суми завданої протиправними діями шкоди.

Прокурором зазначено, що вказані обставини порушують інтереси держави, оскільки призводять до ненадходження протягом тривалого часу до спеціального фонду місцевого бюджету грошових стягнень за шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме щодо раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, зокрема й лісів.

За доводами прокурора, ані Державна екологічна інспекція Столичного округу як орган державної влади, який здійснює функції щодо додержання вимог природоохоронного законодавства на території Київської області, ані Калинівська селищна рада як орган місцевого самоврядування, до бюджету якого згідно законодавства України перераховуються кошти за заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища шкоду, належним чином не виконали покладених на них обов`язків щодо захисту відповідних інтересів держави.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на нижченаведене.

Прокурор у позовній заяві визначив позивачами у справі Державну екологічну інспекцію Столичного округу та Калинівську селищну раду Київської області, а однією з підстав для представництва - вказав бездіяльність компетентного органу.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У відповідності до статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно із частиною 3 статті 16, частиною 1 статті 202, частиною 1 статті 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19.04.2017, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Основними завданнями Державної екологічної інспекції України є, зокрема:

1) реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів;

2) здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства.

Положеннями частини першої статті 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" також встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно із пунктом 1 розділу І, пунктами 2, 9 розділу II Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 18 від 20.02.2023, Державна екологічна інспекція Столичного округу (далі Інспекція) є міжрегіональним територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Повноваження інспекції поширюються на територію міста Києва та Київської області.

Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Інспекція наділена повноваженнями щодо звернення до суду із позовами про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції.

Враховуючи зазначене, функції щодо додержання вимог природоохоронного законодавства на території Київської області покладено саме на Державну екологічну інспекцію Столичного округу, відтак остання уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, національного використання, відтворення та охорони природних ресурсів, як наслідок, уповноважена на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що Державна екологічна інспекція Столичного округу є неналежним позивачем у даній справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на практику Верховного Суду, викладену в аналогічних спорах, зокрема, у постанові від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, у постанові від 24.01.2024 у справі №907/449/22, у яких прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції та в особі органу місцевого самоврядування звертався до суду з позовами про відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природною середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно зі статтями 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до частини першої статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно зі статтею 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Судом встановлено, що на земельній ділянці (квартал 34 виділу 11 Васильківського лісництва), яка перебуває у постійному користуванні ДСГП "Ліси України" відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування, зокрема, проектом організації та розвитку лісового господарства ДП "Київське лісове господарство", виявлено факт незаконної рубки 26 дерев, про що свідчить акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.10.2021.

Із наявного в матеріалах справи копії акта огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.10.2021 вбачається, що у кварталі 34 виділу 11 Васильківського лісництва лісничим, за участі помічника лісничого та майстра лісу виявлено незаконну порубку дерев сосни 25 шт., дуба 1 шт.

Водночас із наданого прокуратурою розрахунку збитків, спричинених рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту від 28.10.2021 випливає, що шкода, заподіяна внаслідок незаконної вирубки дерев, розрахована за кожне дерево, вирубане до ступеня припинення росту, з урахуванням діаметру, розряду висоти та ступеня товщини дерев, та складає 214 675, 28 грн.

Згідно пунктів 1.5, 2.5, 2.6 посадової інструкції лісничого філії ДП "Київське лісове господарство" ДП "Ліси України" (далі - посадова інструкція), наданої прокурором до матеріалів справи, головним завданням лісничого є охорона, збереження, своєчасне відтворення та збільшення лісових ресурсів лісового фонду, ефективне використання матеріальних, трудових ресурсів, охорона, збереження, відтворення та раціональне використання мисливських угідь та мисливських тварин ввіреного лісництва.

До функцій лісничого віднесено, зокрема, складання актів про лісопорушення і накладення штрафів в адміністративному порядку за порушення правил пожежної безпеки в лісах та інші лісо порушення; здійснення керівництва охороною лісу від самовільних рубок.

Також згідно з пунктом 3.3 посадової інструкції майстра лісу філії ДП "Київське лісове господарство" ДП "Ліси України", майстер лісу зобов`язаний складати протоколи (акти) про самовільний поруб деревини та інші лісо порушення.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України № 262 від 31.08.2010, у разі якщо виявлено факт порушення лісового законодавства, однак особу порушника встановити неможливо (порушник вчинив правопорушення і зник з місця події), посадовою особою органу лісового господарства складається акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства. Складений акт протягом трьох днів з моменту виявлення правопорушення направляється до органу внутрішніх справ за місцем вчинення правопорушення для встановлення особи порушника. Виявлені при цьому незаконно добуті лісові ресурси вилучаються, про що зазначається в акті.

Отже, акт, складений посадовими особами органу лісового господарства, до яких відноситься відповідач, є належним та допустимим доказом, відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження факту вчинення порушення лісового законодавства, у зв`язку із чим твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи належних доказів безпідставні.

Таким чином, акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства та вказані в ньому розрахунки завданих збитків, проведені у відповідності вимог чинного законодавства, є належними та допустимими доказами.

Суд зауважує, що у постанові від 24.02.2021 у справі № 906/366/20 Верховний Суд дійшов висновків про те, що матеріали перевірки, за результатом яких встановлено лісопорушення працівниками лісокористувача є достатніми та належними доказами.

Таким чином, твердження скаржника про відсутність акту перевірки, який мав бути складенийсаме Державною екологічною інспекцією, на яку, за твердженням апелянта, і покладався обов`язок доведення факту заподіяння шкоди, є непереконливими та спростовуються встановленими обставинами справи.

Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно зі статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Частиною другою статті 40 Закону України "Про рослинний світ" встановлено, що відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відшкодування шкоди, заподіяною порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Нормами чинного законодавства, зокрема, Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів підтверджується матеріалами справи.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.12.2019 № 906/133/18, від 09.08.2018 № 1909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16 та від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

В пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 відображено правову позицію, відповідно до якої виходячи з вимог ч. 2 ст. 19, ст. ст. 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та від 19.12.2018 у справі № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Тобто, усвідомлюючи свої дії, відповідач неправомірно не здійснив належних заходів для збереження лісонасаджень на земельній ділянці, постійним користувачем якої він є. Вказане свідчить про наявність як вини відповідача, так і протиправної поведінки, а також причинно-наслідковим зв`язком між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана, які спричинили збитки.

Вказані вище обставини та подані докази є належними та допустимими для встановлення факту вчинення правопорушення природоохоронного законодавства та завдання державі шкоди незаконною порубкою лісових насаджень.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев у кварталі 34 виділу 11 внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяно шкоду у розмірі 214 675, 28 грн.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, здійснено відповідно до такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008, з урахуванням індексації цін за 2008 2020 роки.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що розмір заподіяної шкоди ґрунтується на припущеннях, оскільки розрахунок шкоди виконаний самим відповідачем, окрім того спеціальними нормами постанови Кабінету Міністрів України затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства щодо охорони лісів, збереження лісових ресурсів і підвищення ефективності їх використання.

Здійснивши власний розрахунок наведеного прокурором розміру шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність його арифметичного нарахування, обґрунтованості його розміру, а тому вимога прокуратури про стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки лісу у розмірі 214 675, 28 грн є законною, обґрунтованою та такою, що належить до задоволення.

У відповідності до статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та пункту 7 частини третьої статті 29, пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зараховуються до спецфондів Державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) бюджетів за місцем скоєння правопорушення. При цьому джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, у тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя 70 відсотків.

За змістом пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, зокрема здійснює розподіл бюджетних коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, між місцевими бюджетами, а також між загальним та спеціальним фондами бюджету відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і їх перерахування відповідно до законодавства.

Отже, функції з розподілу коштів після їх зарахування на спеціальний рахунок віднесено до повноважень Державної казначейської служби, яка наділена усіма необхідними повноваженнями для здійснення такого розподілу між державним та місцевими бюджетами.

Оскільки, незаконну рубку вчинено в адміністративних межах Калинівської територіальної громади, тому заподіяна шкода підлягає стягненню за місцем заподіяння шкоди, відповідно до статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", на один казначейський рахунок спеціального фонду, за реквізитами рахунку сільської ради, які потім розподіляються між державним та місцевими бюджетами Державною казначейською службою.

З огляду на задоволення позовних вимог, судом першої інстанції підставно, у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладено на відповідача відшкодування сплаченого прокуратурою судового збору повністю у сумі 3 220,13 грн.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Київської області від 26.09.2024 у справі №911/1087/24 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, відповідно підстав для його скасування чи зміни не вбачається, а апеляційна скарга відповідача має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі №911/1087/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2024 у справі №911/1087/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1087/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова