ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2025 р. Справа№ 927/412/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Чечотка В.Д.

учасники справи:

прокурор: Вакулюк Д.С.;

від позивача: Руденко К.М.;

від відповідача 1: Полегенько К.А.;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртелеком"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 (повний текст складено 19.09.2024)

у справі №927/412/24 (суддя Шморгун В. В.)

за позовом Керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

держави в особі позивача Фонду державного майна України

до відповідача 1: Акціонерного товариства "Укртелеком"

до відповідача 2: Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації,

2. Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації права власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" та Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, у якому просить усунути перешкоди у здійсненні Фондом державного майна України права користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 25.11.2004 №80 у частині визнання за Чернігівською філією Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" Новгород-Сіверського центру електрозв`язку №5 права власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 94403, розташоване за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №829012 від 20.12.2004, виданого Чернігівській філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" центр електрозв`язку №5 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка, Новгород-Сіверського району Черніговської області;

- скасування рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004, номер запису 48 в книзі 2, реєстраційний номер 9178802;

- зобов`язання Акціонерного товариства "Укртелеком" повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №94403, розташоване за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Рішенням Господарський суд Чернігівської області від 22.08.2024 позов Керівника Новгород-Сіверської окружної задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №829012 від 20.12.2004, видане Чернігівській філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" центр електрозв`язку №5 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка, Новгород-Сіверського району Черніговської області, на частину адміністративної будівлі (літ. А-2) загальною площею 1404,3 кв. м, а саме на підвальне приміщення площею 89,9 кв. м. Скасувано рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004, номер запису 48 в книзі 2, реєстраційний номер 9178802, про реєстрацію право власності на частину адміністративної будівлі (літ. А-2) загальною площею 1404,3 кв. м, а саме на підвальне приміщення площею 89,9 кв.м. Зобов`язано Акціонерне товариство "Укртелеком" повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №94403, розташоване за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь держави в особі Фонду державного майна України. Стягнуто з Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь Чернігівської обласної прокуратури 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртелеком" на користь Чернігівської обласної прокуратури 9 084,00 грн витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих прокурором, суд дійшов висновку, що він правильно визначив Фонд державного майна України позивачем, оскільки він є компетентним органом, втім не звернувся до суду з позовом з метою захисту порушених інтересів держави. Суд дійшов висновку про наявність законодавчого обмеження на приватизацію протирадіаційного укриття на момент виникнення спірних правовідносин. Судом також встановлено, що захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття №94403, внутрішньою площею 89,90 кв. м, яке знаходиться в підвальному приміщенні адміністративної будівлі, що розташована за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, тому приватизації не підлягала і не могла передаватись у власність відповідача-1. Відтак позовні вимоги про усунення перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання відповідача-1 повернути державі в особі Фонду державного майна України захисну споруду цивільного захисту суд визнав такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртелеком" подало апеляційну скаргу, у якій просило відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Постанову Верховного суду від 11.09.2024 по справі № 906/1052/22 та позовну заяву №53.80.2412вих22 від 11.11.2022 долучити до матеріалів справи та врахувати висновки по цій справі під час винесення рішення. Скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 року по справі № 927/412/24, в частині, скасування державної реєстрації права власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення рішення неповно з`ясовані обставини справи, недоведені обставини, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема скаржник стверджує про неповне з`ясування судом обставин справи щодо особливості корпоратизації ВАТ «Укртелеком», не доведення обставини, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, внаслідок чого висновки суду про вибуття в 2004 році з державної власності захисної споруди цивільного захисту не відповідають обставинам справи.Так, на думку апелянта, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права полягають у застосуванні неналежного способу захисту щодо вимог про:

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 20.12.2004, серії САА №829012,

- скасування рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004.

Також скаржник стверджує, що судом було неправильно застосовано норми ст. 391 ЦК України до вимог про повернення майна на користь держави в особі Фонду, оскільки це є вимогою віндикаційного позову, до якого застосовується строк позовної давності, який судом застосовано не було.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 року по справі № 927/412/24, призначено її розгляду на 20.11.2024.

24.10.2024 представником Новгород-Сіверської окружної прокуратури було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 20.11.2024 оголошено перерву до 18.12.2024, а 18.12.2024 - до 22.01.2025.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача і відповідача-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №948-р від 09.09.1999 до сфери управління Державного комітету зв`язку та інформатизації України передано Українське державне підприємство електрозв`язку «Укртелеком».

Відповідно до Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств» Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ №155 від 27.12.1999, яким на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» створено ВАТ «Укртелеком» (правонаступником якого є АТ «Укртелеком») та затверджено його статут.

Наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 189 від 09.08.2004 передано нерухоме майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ «Укртелеком» по Чернігівській дирекції станом на 01.07.1999, у власність ВАТ «Укртелеком»; затверджено Перелік нерухомого майна, що передано у власність Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» по Чернігівській дирекції (філії) згідно з додатком.

Відповідно до акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» від 09.08.2004 Державний комітет зв`язку та інформатизації України передав, а Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» прийняло об`єкти нерухомого майна по Чернігівській філії ВАТ «Укртелеком» згідно з переліком, зокрема, 2/3 будівлі, адміністративний будинок, за адресою, м. Семенівка, вул. Червона площа, 4. 25.11.2004 Виконавчий комітет Семенівської міської ради Чернігівської області прийняв рішення № 80, яким визнав право колективної власності на 73/100 частини нежитлової будівлі з надвірними будівлями за Чернігівською філією ВАТ «Укртелеком» Новгород-Сіверського центру електрозв`язку №5 за адресою: вул. Червона площа, 4, м. Семенівка, Чернігівська область.

20.12.2004 Виконком Семенівської міської ради видав Чернігівській філії ВАТ «Укртелеком» центру електрозв`язку №5 свідоцтво серії САА № 829012 про право власності на нерухоме майно - 73/100 частини нежитлової будівлі з надвірними будівлями загальною площею 2148,9 кв. м, а саме: адміністративну будівлю, А-2, 1404,3 кв. м; гараж, Б, 24,8 кв. м; склад, В, 100,7 кв. м; будівлю монтерську, Г, 26,2 кв. м; будівлю електромонтерів, Д, д, 77,4 кв. м; гаражі, Е, е, е-1, 280,5 кв. м; вбиральню, И, 4,4 кв. м; склад ГСМ, Ж, 49,7 кв. м; енергобазу, К, 42,7 кв. м; склади, З, з, 67,4 кв. м; будівлю операторів, Л, 70,8 кв. м.

21.12.2004 реєстратор Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхою І. М. здійснено реєстрацію за Чернігівською філією ВАТ «Укртелеком» центром електрозв`язку №5 права колективної власності на 73/100 частини нежитлової будівлі з надвірними будівлями, розташованої за адресою: вул. Червона площа, 4, м. Семенівка, Чернігівська область, реєстраційний номер 9178802, про що зроблено запис №48 в книзі №2, на підтвердження чого надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідні відомості про реєстрацію за Чернігівською філією ВАТ «Укртелеком» центром електрозв`язку №5 права колективної власності на 73/100 частини зазначеної нежитлової будівлі з надвірними будівлями містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначає, що у підвальному приміщенні адміністративної будівлі, право власності на яку зареєстровано за Чернігівською філією ВАТ «Укртелеком» центром електрозв`язку №5, знаходиться захисна споруда цивільного захисту №94403 - протирадіаційне укриття, на підтвердження чого надав:

- облікову картку протирадіаційного укриття від 10.06.1976, відповідно до якої за адресою: м. Семенівка, Червона площа, 4, знаходиться протирадіаційне укриття №94403 площею 100 кв. м, яке належить Семенівському районному вузлу зв`язку Міністерства зв`язку УРСР; рік здачі в експлуатацію - 1972;

- технічну документацію протирадіаційне укриття №94403, виготовлену Новгород-Сіверським МБТІ за зверненням АТ «Укртелеком» №454 від 08.2013, а саме: технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) протирадіаційне укриття №94403 від 16.04.2013; план земельної ділянки захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони); план захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони), експлікацію приміщень, довідку щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарські будівлі, захисні споруди; основні технічні характеристики захисної споруди цивільного захисту; технічний опис конструктивних елементів та інженерного обладнання захисної споруди цивільного захисту; експлікацію внутрішніх площ житлового будинку літ. А-1, А-2. Відповідно до вказаних документів загальна площа радіаційного укриття №94403 становить 117,90 кв. м., внутрішня площа 89,90 кв. м;

- облікову картку сховища (протирадіаційного укриття ПРУ) від 20.09.2013, відповідно до якої за адресою: м. Семенівка, Червона площа, 4, знаходиться протирадіаційне укриття №94403 площею 117,9 кв. м, яке належить Цеху ТП №9 (м. Семенівка) ЧФ ПАТ «Укртелеком»; дата введення в експлуатацію 04.12.1974;

- паспорт сховища (протирадіаційного укриття) №94403 від 27.09.2016, згідно з яким за адресою: м. Семенівка, Червона площа, 4, знаходиться протирадіаційне укриття №94403 площею 117,9 кв. м, яке належить ПАТ «Укртелеком»; дата введення в експлуатацію 04.12.1972;

- скриншот з інформаційної системи обліку захисних споруд, у якій містяться відомості щодо протирадіаційного укриття №94403 площею 100 кв. м, яке належить АТ «Укртелеком»;

- акти оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №94403 від 28.08.2023, від 26.10.2023, від 20.02.2024, за якими зазначене укриття площею 117,9 кв. м вбудоване в 2 поверхи, розташоване за адресою: м. Семенівка, Червона площа, 4, та належить АТ «Укртелеком».

Відповідно до відомостей про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» станом на 03.09.2011, дані щодо протирадіаційного укриття №94403 у ньому відсутні.

У листі від 27.05.2024 №55 КП «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомило про те, що на замовлення ПАТ «Укртелеком» 13.09.2013 було виготовлено технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту, яка знаходиться в підвальному приміщенні адмінбудівлі за адресою: вул. Червона площа, 4, м. Семенівка, Чернігівська область; загальну площу захисної споруди цивільного захисту визначено вірно з урахуванням зовнішніх та внутрішніх площ приміщення, яка становить6 зовнішня площа 117,9 кв. м; внутрішня 89,8 кв. м.

Відповідач-1 надав лист Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій Держспецзв`язку №68/вс/05-564 від 09.06.2023, у якому зазначено про недоцільність використання захисних споруд «Укртелеком» та інших постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг для укриття населення, оскільки це несе певні загрози для сталого функціонування мереж та об`єктів електронних комунікацій; витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями збройних сил чи інших відомств російської федерації, як і полягали у здійсненні обстрілів будівель та майна АТ «Укртелеком».

Спір у даній справі виник у звязку із тим, що на думку прокурора порушення інтересів держави полягає у протиправній приватизації протирадіаційного укриття, яке може перебувати лише у власності держави. При цьому позов прокурором подано в особі Фонду державного майна України у зв`язку із невиконанням ним своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 №2558-XII затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України. Як визначено у пункті 1 Тимчасового положення (у редакції, чинній на час приватизації спірного майна) Фонд є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю (у редакції станом на час приватизації спірного приміщення).

Основними завданнями Фонду, серед іншого, визначено здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності (пункт 4 Тимчасового положення).

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на час приватизації спірного майна) визначено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд, органи приватизації Республіки Крим та адміністративно-територіальних одиниць. Фонд та його регіональні відділення і представництва на місцях діють на підставі цього Закону та Положення про Фонд, що затверджується Верховною Радою України. Фонд у процесі приватизації здійснює такі основні повноваження (серед іншого): продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності, у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об`єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності.

Таким чином, Фонд державного майна України мав на час приватизації спірного об`єкта самостійні функції у процесі приватизації та здійснював повноваження з урядування від імені держави у цій сфері.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктом управління об`єктами державної власності є, у тому числі, Фонд державного майна України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначено, що до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема: реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; організація виконання Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших актів законодавства та здійснення контролю за їх виконанням; управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Отже, Фонд державного майна України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

04.03.2024 листом від №53-77-758ВИХ-24 прокурор звернувя до Фонду державного майна України та якому повідомив про виявлені порушення законодавства під час приватизації спірного протирадіаційного укриття, а також просив повідомити про вжиті заходи щодо повернення цього укриття у власність держави.

Тобто прокурором було повідомлено позивача про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави.

02.04.2024 Фонд державного майна України повідомив прокурора у листі, що спірна захисна споруда не належала (і не належить) до сфери управління Фонду, а тому заходи претензійно-позовного характеру щодо цієї споруди ним не вживались. Також Фонд просив прокурора розглянути питання щодо можливості вжиття заходів прокурорського реагування стосовно зазначеної захисної споруди цивільного захисту згідно з вимогами законодавства.

Отже, при зверненні до суду із даним позовом прокурором було вірно визначено Фонд державного майна України в якості позивача.

Як вказано судом вище, прокурором заявлено позовні вимоги про:

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 25.11.2004 №80 у частині визнання за Чернігівською філією Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» Новгород-Сіверського центру електрозв`язку №5 права власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 94403, розташоване за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА№829012 від 20.12.2004, виданого Чернігівській філії Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» центр електрозв`язку №5 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області;

- скасування рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004, номер запису 48 в книзі 2, реєстраційний номер 9178802;

- зобов`язання Акціонерного товариства «Укртелеком» повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №94403, розташоване за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.178 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.

Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, у тому числі об`єкти, контроль за діяльністю яких з боку держави гарантує захист громадян від наслідків впливу неконтрольованого виготовлення, використання або реалізації небезпечної продукції, послуг або небезпечних виробництв, зокрема, протирадіаційні споруди.

Пунктом 7 Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 №26-92, яким затвердженого Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається, передбачалося, що протирадіаційні споруди відносилися до об`єктів, що не підлягали приватизації.

Таким чином, закріпивши протирадіаційні споруди як такі, що не підлягають приватизації, а відтак будь-якому відчуженню та зміні форми власності з державної, законодавець таким чином вилучив з цивільного обороту майно, яке має загальнодержавне стратегічне значення та покликане забезпечувати базові потреби суспільства.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин чинним законодавством було встановлено обмеження на приватизацію протирадіаційного укриття.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про власність», який був чинний з 15.04.1991 до 19.06.2007, право колективної власності виникає на підставі, зокрема, перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства.

На підставі Указу Президента України № 210/93 від 15.06.1993 року «Про корпоратизацію підприємств» 27.12.1999 Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ № 155, яким на базі цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком» було створено ВАТ «Укртелеком».

Згідно з п. 15, 16 «Положення про порядок корпоратизації підприємств», затвердженого Постановою КМУ № 508 від 05.07.1993, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи та пасиви підприємств, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство є правонаступником прав та обов`язків корпоратизованого підприємства. Розмір статутного капіталу відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається за чинною Методикою оцінки вартості об`єктів приватизації та оренди.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на момент передачі майна відповідачу-1) визначено, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

На підставі Наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 189 від 09.08.2004 та акта приймання-передачі нерухомого майна від 09.08.2004 у власність ВАТ «Укртелеком» передано нерухоме майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ «Укртелеком» по Чернігівській дирекції станом на 01.07.1999, зокрема, 2/3 будівлі, адміністративний будинок, за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, на яке надалі було оформлено право колективної власності.

Отже, відповідачу-1 на праві власності належить адміністративна будівля площею 1404,3 кв. м, літ А-2, за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Згідно з експлікацією цієї будівлі вона має два поверхи та підвальне приміщення, у якому відповідно до технічної документації знаходиться споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття №94403 загальною площею 117,90 кв. м та внутрішньою площею 89,90 кв. м.

Відповідно до п. 3.1 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 за N 582/5773 (у редакції, чинній на час проведення інвентаризації спірного протирадіаційного укриття), технічній інвентаризації підлягають об`єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди.

Роботи з інвентаризації всіх об`єктів повинні здійснюватися на замовлення та за обов`язковою участю замовника (замовників), у присутності якого (яких) проводиться обстеження, що фіксується в абрисі чи ескізі, з обов`язковим підписанням ним (ними) цих документів.

Під час виконання технічної інвентаризації необхідно дотримуватися такої черговості робіт: вивчення документів, що стосуються інвентаризації; виконання обстеження, обмірів, складання схематичних креслень земельних ділянок, будинків, допоміжних будівель та споруд. На кожний об`єкт (у тому числі на захисні споруди) заводиться окрема інвентаризаційна справа і запроваджується літерування та нумерація будинків, допоміжних будівель та споруд.

Отже, технічна інвентаризація це комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта).

Матеріали технічної інвентаризації містять, зокрема, адресу місцезнаходження спірного протирадіаційного укриття, його площу (зовнішню та внутрішню), рік введення його в експлуатацію, інші технічні характеристики тощо та підтверджують знаходження цього протирадіаційного укриття саме у підвальному приміщення адміністративної будівлі, яка належить на праві власності відповідачу-1.

Знаходження у зазначеному підвальному приміщенні захисної споруди (протирадіаційного укриття №94403) підтверджується також обліковою карткою протирадіаційного укриття від 10.06.1976; обліковою карткою сховища (протирадіаційного укриття ПРУ) від 20.09.2013; паспортом сховища (протирадіаційного укриття) №94403 від 27.09.2016; актами оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №94403 від 28.08.2023, від 26.10.2023, від 20.02.2024.

Крім того, спірне протирадіаційне укриття №94403 включене до електронного обліку захисних споруд цивільного захисту області, на підтвердження чого надано відповідний скриншот.

З матеріалів справи вбачається, що протирадіаційне укриття №94403 було введено в експлуатацію ще у 1972 році (04.12.1972), що підтверджується обліковою карткою протирадіаційного укриття від 10.06.1976, паспортом сховища (протирадіаційного укриття) №94403 від 27.09.2016; основними технічними характеристиками захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони) - протирадіаційного укриття №94403.

Зазначення в обліковій картці сховища (протирадіаційного укриття ПРУ) від 20.09.2013 дати введення в експлуатацію 04.12.1974, на що звертає увагу відповідач-1, на думку суду, з найбільшою вірогідністю є допущенням технічної описки в цьому документі щодо року введення укриття в експлуатацію.

При цьому спірне протирадіаційне укриття було введено в експлуатацію ще до набрання чинності зазначених ДБН, на які посилається відповідач-1.

Відповідач-1 у серпні 2013 року самостійно звернувся до КП «Новгород-Сіверське МБТІ» з проханням виконати технічну інвентаризацію захисної споруди з виготовлення технічного паспорта, яка належить ПАТ «Укртелеком», площею 100 кв. м за адресою: м. Семенівка, вул. Красна (Червона) площа, 4.

Наведене, зокрема, свідчить про обізнаність відповідача-1 про наявність в належній йому адміністративній будівлі захисної споруди цивільного захисту.

Технічна інвентаризація була проведена КП «Новгород-Сіверське МБТІ» щодо конкретної захисної споруди, яка вже перебувала на обліку під номером №94403, тобто була раніше введеною в експлуатацію, а не з метою постановлення її на облік як новоствореної у 2013 році, а тому доводи відповідача-1 про відсутність документів, які підтверджують прийняття в експлуатацію спірної захисної споруди, відхиляються судом.

При цьому Цивільний кодекс Української PCP і інші законодавчі норми, чинні на той момент, не містили норму про державну реєстрацію, яка з`явилася лише з прийняттям Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445) і в наступному з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року №952-IV.

Щоло площі укриття суд відзначає, що в обліковій картці від 10.06.1976 зазначена площа спірного протирадіаційного укриття 100 кв. м, а в усіх інших документах щодо цього укриття (обліковій картці, паспорті сховища, технічній документації), які виготовлені після проведення технічної інвентаризації, вказана площа 117,90 кв. м. та 89,90 кв. м.

Колегія суддів вважає, що належними доказами підтвердження площі спірного укриття є матеріали інвентаризації, під час якої було здійснено обмірювання об`єкта нерухомого майна та визначенням фактичної площі як зовнішньої, яка становить 117,90 кв. м, так і внутрішньої - 89,90 кв. м, що підтверджується також листом КП «Новгород-Сіверське МБТІ» від 27.05.2024 №55.

Отже, станом на момент оформлення відповідачем-1 права власності на адміністративну будівлю, у ній знаходилось протирадіаційне укриття №94403.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття №94403, внутрішньою площею 89,90 кв. м, яке знаходиться в підвальному приміщенні адміністративної будівлі, що розташована за адресою: вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, тому приватизації не підлягала і не могла передаватись у власність відповідача-1.

Окрім того, за висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі №924/592/20, від 12.10.2021 у справі №924/1431/20).

Стаття 16 Цивільного кодексу України, як і інші закони, передбачає значну кількість способів захисту. Але це не означає, що позивач може зажадати та вимагати застосування судом їх усіх чи кількох із них одночасно, або застосування будь-якого способу захисту за своїм вибором. Кожен із способів захисту спрямований на досягнення певного правового результату, притаманного лише йому. Тому конкуренції способів захисту законодавчо не передбачено.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що зазвичай суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункти 5.5, 5.6 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, - це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

При цьому зазвичай належний і ефективний спосіб захисту - саме той, який спрямований на саме ті правові наслідки, які захищають право.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21)).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 зазначеного Кодексу (негаторний позов).

Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння.

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалося Великою Палатою Верховного Суду неодноразово. Так, у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, зокрема в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 цієї ж постанови вказано, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника.

У пунктах 235-239 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 зазначено таке:

« 235. Велика Палата Верховного Суду у цій справі дійшла висновків, що правочин щодо відчуження садиби Терещенків на користь відповідача-1 укладено попри заборону, встановлену Законом України "Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини", всупереч умовам Положення про порядок проведення конкурсів та результатам проведеного конкурсу; Додаткова угода № 1 є такою, що порушує публічний порядок, спрямована на незаконне заволодіння садибою Терещенків, яка належить територіальній громаді міста Києва.

236. Отже, за чинного на час укладення Додаткової угоди № 1 правового регулювання право приватної власності на садибу Терещенків за жодних умов не могло виникнути у відповідача-1. Як наслідок, заволодіння відповідачем-1 цим об`єктом було неможливим. У такому разі державна реєстрація права приватної власності на садибу Терещенків за відповідачем-1 не є доказом переходу до нього володіння цим майном. Оскільки, незважаючи на державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт, володіння останнім власник не втратив, немає підстав для застосування віндикаційного позову.

237. За обставин цієї справи мета позивача-1 спрямована на усунення перешкод власникові (територіальній громаді міста Києва), який не втратив і не міг втратити володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (об`єктом культурної спадщини, приватизація якого була забороненою), у користуванні та розпорядженні садибою Терещенків шляхом її повернення від відповідача-1.

238. Установивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Києва, яка не втратила володіння садибою Терещенків, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від відповідача-1, Велика Палата Верховного Суду розглядає вимогу про зобов`язання повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради садибу Терещенків як вимогу про повернення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради садиби Терещенків за правилами негаторного позову.

239. Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що у цій справі порушене право власності на садибу Терещенків може бути захищено лише шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України. За обставин цієї справи належним способом захисту є подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов у справі, що розглядається, є негаторним, оскільки держава в силу закону не втратила та не могла втратити права володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (спірною протирадіаційною спорудою), тому за встановлених судом обставин належним способом захисту є усунення державі в особі Фонду державного майна України перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання відповідача-1 повернути захисну споруду цивільного захисту.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги прокурора в частині зобов`язання відповідача-1 повернути державі в особі Фонду державного майна України захисну споруду цивільного захисту.

Щодо позовної вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 25.11.2004 №80 у частині визнання за Чернігівською філією Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» Новгород-Сіверського центру електрозв`язку №5 права власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 94403 суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що способом реалізації компетенції органу місцевого самоврядування є нормативні та інші акти (ненормативні) у формі рішень.

Правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин тощо.

Ненормативними актами є індивідуально-правові акти (юридичні факти), на підставі яких у конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) виникають, змінюються або припиняються конкретні права і обов`язки.

Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд, має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №918/1132/22).

Отже, рішення Виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 25.11.2004 №80 є правовим актом індивідуальної дії, на виконання якого відповідачу-1 видано свідоцтво про право власності на 73/100 частини нежитлової будівлі, до складу якої входить спірна адміністративна будівля, а відтак вказане рішення виконано і вичерпало свою дію фактом його виконання. Задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування такого рішення в частині спірного майна не може призвести до захисту будь-чиїх прав чи інтересів, тобто така вимога не є належним способом захисту прав. Вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Щодо вимоги прокурора про скасування рішення державного реєстратора колегія суддів відзначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду пред`явлення вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц та 30.06.2020 у справі №19/028-10/13). У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц відступила від висновку, викладеного у своїй постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою.

У кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені ст. 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц та 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки скасування рішення реєстратора не дозволить позивачу ефективно відновити володіння спірним майном, такі вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначені висновки відповідають висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №906/1052/22 та 11.12.2024 у справі №927/1089/23 за аналогічних правовідносин.

Отже, висновки місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог про скасування рішення реєстратора є необґрунтованими і такими, що не відповідають судовій практиці касаційного суду.

Таким чином, доводи апелянта з приводу того, що суд дійшов помилкового висновку про належний спосіб захисту порушених прав шляхом скасування рішення реєстратора, є обґрунтованими. Судове рішення підлягає скасуванню у відповідній частині.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності колегія суддів відзначає наступне.

На підставі спірного рішення Виконком Семенівської міської ради 20.12.2004 видав Чернігівській філії ВАТ «Укртелеком» центру електрозв`язку №5 свідоцтво серії САА № 829012 про право власності на нерухоме майно - 73/100 частини нежитлової будівлі з надвірними будівлями загальною площею 2148,9 кв. м, а саме: адміністративну будівлю, А-2, 1404,3 кв. м; гараж, Б, 24,8 кв. м; склад, В, 100,7 кв. м; будівлю монтерську, Г, 26,2 кв. м; будівлю електромонтерів, Д, д, 77,4 кв. м; гаражі, Е, е, е-1, 280,5 кв. м; вбиральню, И, 4,4 кв. м; склад ГСМ, Ж, 49,7 кв. м; енергобазу, К, 42,7 кв. м; склади, З, з, 67,4 кв. м; будівлю операторів, Л, 70,8 кв. м.

Однак вказане свідоцтво про право власності від 20.12.2004 не відповідає вимогам ст. 178, 328 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» в частині включення до складу зазначеного об`єкта нерухомого майна захисної споруди цивільного захисту- протирадіаційного укриття №94403 внутрішньою площею 89,90 кв м.

Верховний Суд в постанові від 20.05.2021 у справі №361/953/16-ц зазначив, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, що його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту.

Слід також звернути увагу, що підставами позову, як і безпосередньо підставами звернення до суду за захистом інтересів держави саме прокурором в особі Фонду, є незаконність передачі відповідачу-1 у власність лише спірного протирадіаційного укриття та повернення виключно цього майна у власність держави, а не незаконність набуття відповідачем-1 права власності на усі об`єкти нерухомого майна зазначених в оскаржуваних рішенні та свідоцтві.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми:

перша, викладена в першому реченні п.1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

друга, що міститься в другому реченні п.1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

третя, викладена в п. 2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Ці норми не є окремими, вони пов`язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України»).

У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

При цьому прокурором та позивачем не надано жодних належних обґрунтувань щодо неможливості припинення права власності на частину адміністративної будівлі, виділеної в натурі, а саме підвальне приміщення, у якому безпосередньо знаходиться протирадіаційне укриття №94403, та жодним чином не доведено підстави та наявність суспільного інтересу у позбавлені відповідача-1 права власності на всю нерухомість загальною площею 2148,9 по вул. Червона площа (на теперішній час Героїв України), 4, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

За таких обставин припинення права власності на усе нерухоме майно, зазначене в оспорюваному свідоцтві, порушить право відповідача-1 на мирне володіння своїм майном.

З огяду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності серії САА№829012 від 20.12.2004 в частині, яка стосується приміщення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №94403 площею 89,9 кв.м.

Щодо тверджень апелянта про застосування наслідків спливу позовної давності колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість, негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Такий підхід у судовій практиці є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц та 12.09.2023 у справі №910/8413/21, постанова Верховного Суду від 12.07.2024 у справі №918/744/23.

Таким чином, апеляційний суд вказує на те, що оскільки прокурором заявлено негаторний позов, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі відсутні.

Підсумовуючи усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004, номер запису 48 в книзі 2, реєстраційний номер 9178802, про реєстрацію право власності на частину адміністративної будівлі (літ. А-2) загальною площею 1404,3 кв. м, а саме на підвальне приміщення площею 89,9 кв.м., з ухваленням в зазначеній частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 у справі №927/412/24 підлягає частковому скасуванню.

За вказаних обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртелеком" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 у справі №927/412/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про:

- скасування рішення реєстратора Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації Ірхи І.М. від 21.12.2004, номер запису 48 в книзі 2, реєстраційний номер 9178802, про реєстрацію право власності на частину адміністративної будівлі (літ. А-2) загальною площею 1404,3 кв. м, а саме на підвальне приміщення площею 89,9 кв.м.

3. Ухвалити в наведеній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4. В іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2024 у справі №927/412/24 залишити без змін.

5. Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) 7 267 (сім тисяч двісті шістдесят сім), 20 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати наказ.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2025.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран