ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
27 січня 2025 року Справа № 903/596/24
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Мельник О.В.,
суддя Гудак А.В.,
суддя Петухов М.Г.
секретар судового засідання Переходько К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №903/596/24
за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго"
до ОСОБА_1
про стягнення 76 487 грн. 54 коп.
та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго"
про визнання недійсним рішення комісії з розгляду актів про порушення
за участю представників:
позивача (за первісним позовом) - не з`явився;
відповідача (за первісним позовом) - не з`явився.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.09.2024 первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" 76 487,54 грн вартості необлікованої електричної енергії та 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" про визнання недійсним рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПАТ "Волиньобленерго", оформленого протоколом №803 від 26.10.2023 відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2024 задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2024 скасовано та прийнято нове рішення. У задоволенні первісного позову Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення комісії Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ ОСОБА_1 №000307 від 17.08.2023 року, оформленого протоколом №803 від 26.10.2023 року.

Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2024 у справі №903/596/24 скасовано та прийнято нове рішення. Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за первісним та зустрічним позовами задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на користь ОСОБА_1 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

20.01.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій останній просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на його користь 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 3 ст.244 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За змістом ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що під час апеляційного перегляду рішення від 18.09.2024 та додаткового рішення від 02.10.2024 Господарського суду Волинської області ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі заявляв про те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 15000,00 грн.

Заява про прийняття додаткового рішення разом із доказами понесених судових витрат були подані ОСОБА_1 . Північно-західному апеляційному господарському суду через систему ЄСІКС "Електронний суд" в межах строків визначених у ч.8 ст.129 ГПК України.

Відтак, колегією суддів встановлено дотримання відповідачем за зустрічним позовом строків визначених у ч.8 ст.129 ГПК України, а тому його заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає розгляду судом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 вищевказана заява призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.01.2025 о 14:00 год.

У судове засідання 27.01.2025 учасники справи не з`явились, явку своїх повноважних представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про розгляд вказаної заяви в суді апеляційної інстанції (т.1 а.с.235)

Разом з тим, від представника ОСОБА_1 22.01.2025 надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.

Враховуючи визначені процесуальним законодавством строки розгляду заяви про прийняття додаткового рішення, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про призначене судове засідання, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, враховуючи заяву представника позивача про розгляд заяви без його участі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за відсутності в судовому засіданні представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення у даній справі та відповідно стягнення з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, у додаткових постановах Верховного Суду у справі №910/1929/19 від 01.06.2022, у справі №903/999/23 від 17.01.2025)

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, ч.4 ст.126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).

Колегія суддів зауважує, що принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити також з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, останнім було подано: договір про надання правничої допомоги №29/02/24 від 29.02.2024, додаткову угоду №1 від 30.12.2024, акт прийому-передачі наданих послуг №15/01/25 від 15.01.2025.

Матеріали справи також містять копію ордера серії АІ №1721667 від 09.10.2024 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Рябком С.О. та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8926/10 від 13.03.2020.

29.02.2024 між Лащем І.П. (клієнт) та адвокатом Рябком С.О. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги, згідно п.1.1. якого за дорученням клієнта, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, зміст якої передбачений цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити її.

Сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правничої допомоги (гонорар), визначається в актах приймання-передачі наданих послуг, підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною даного договору, і здійснюється клієнтом у грошовій одиниці гривні. (п.4.1 договору)

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2024. (п.6.1. договору)

Відповідно до п.1,2 додаткової угоди №1 від 30.12.2024, сторони погодили продовжити строк дії Договору про надання правової допомоги №29/02/24 від 29.02.2024 на тих самих умовах до 31.12.2025. У всьому іншому, що не передбачено умовами цієї додаткової угоди, сторони керуються умовами договору та нормами чинного законодавства України.

З акту прийому-передачі наданих послуг №15/01/25 від 15.01.2025 вбачається, що відповідно до умов договору адвокатом Рябком С.О. було вчасно та повністю надано наступні адвокатські послуги у справі №903/596/24:

- підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2024 та додаткове рішення від 02.10.2024 - вартістю 10000,00 грн;

- представництво інтересів замовника у судових засіданнях 03.12.2024 та 14.01.2025 у Північно-західному апеляційному суді у справі №903/596/24 - вартістю 5000,00 грн.

Загальна вартість вищезазначених послуг (гонорар адвоката) становить 15000,00 грн.

Сторони домовились, що оплата вартості послуг здійснюється замовником у строк не пізніше 30 календарних дні з дати підписання акту. Підписуючи цей акт, замовник підтверджує, що ним було отримано від виконавця всі адвокатські послуги у формі та спосіб, визначений договором, а самі послуги за своєю якістю відповідають умовам договору. Клієнт не має жодних претензій щодо послуг до виконавця. (п.4,5 акту прийому-передачі наданих послуг)

Оцінюючи наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на загальну суму 15000,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.3 ст.237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з ч.1 ст.30 вищевказаного Закону, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19; п.127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 ).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2022 у справі №922/1964/21).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади господарського законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Апеляційний суд також враховує, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.126 ГПК України (схожа правова позиція, викладена у додаткові постанові Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №824/20/23).

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. (аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №922/2417/22).

Оцінюючи надані Лащем І.П. докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, колегією суддів встановлено, що останні у своїй сукупності разом із іншими матеріалами справи у повній мірі підтверджують обсяг наданої йому професійної правової допомоги адвокатом Рябком Сергієм Олександровичем та розмір понесених ним витрат на професійну правову допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

Відтак, з огляду на відсутність від Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" будь яких клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги те, що звернення відповідача (за первісним позовом) до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою було визнано обґрунтовано і відбулось в результаті надання адвокатом Рябком С.О. правничої допомоги ОСОБА_1 за умовами укладеного між ними договору №29/02/24 від 29.02.2024, зважаючи на участь адвоката Рябка С.О. у двох судових засіданнях - 03.12.2024, 14.01.2025 із їх значною тривалістю, а також подання ним до суду апеляційної інстанції усіх процесуальних документів у даній справі, апеляційний суд вважає обгрунтованим заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

Керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги обставини справи та характер спірних правовідносин, з урахуванням вчинених процесуальних дій адвоката у даній справі, а також задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача (за первісним позовом) на користь відповідача (за первісним позовом) витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн, а тому заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.02.2023 ОСОБА_1 є інвалідом II групи довічно (а.с.81), що є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Частиною 2 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відтак, враховуючи задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , його зустрічної позовної заяви, а також беручи до уваги те, що Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" не звільнене від сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку, що судовий збір, з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", у розмірі 2422,40 грн за подання зустрічної позовної заяви та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.123, 129, 233, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №903/596/24 - задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Яремчука Назарія, буд.4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Яремчука Назарія, буд.4, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп) за подання зустрічної позовної заяви та 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 коп) за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Волинської області видати судові накази.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової постанови складений "29" січня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.