ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1198/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ"

до Приватного підприємства "ДРАГА"

про стягнення 109600,00 грн.

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "ДРАГА" 109600,00 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обґрунтовуючи заявлену вимогу, позивач зазначив, що на виконання договору добровільного страхування наземного транспорту виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 209000,00 грн внаслідок настання страхового випадку - ДТП, у зв`язку з чим на підставі ст.108 Закону України "Про страхування" та ст.ст.993, 1172, 1194 ЦК України набув право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за завдану шкоду, позаяк ДТП сталося під час перебування винної особи у трудових відносинах з відповідачем та виконання нею своїх трудових обов`язків; поряд із цим частину суми страхового відшкодування у розмірі 99400,00 грн було виплачено страховиком - ПрАТ "СК ПЕРША" (а.с.1-4).

Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено сторонам строки для подання передбачених ГПК України заяв по суті спору.

Однак відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи у встановлений ч.7 ст.252 ГПК України строк не надходило.

До суду 23.12.2024 повернулася без вручення надіслана на адресу відповідача копія ухвали про відкриття провадження у справі №906/1198/24 від 02.12.2024 з відміткою органу зв`язку «за закінченням терміну зберігання 18.12.2024». Поряд із цим вказана ухвала в електронному вигляді була доставлена до електронної скриньки підприємства 02.12.2024 (а.с.100-103).

Суд зауважує, що кореспонденція господарського суду була направлена за місцезнаходженням відповідача (вул. Грушевського, буд. 15, оф. 13, м. Коростень, Житомирська обл., 11500) та на адресу його електронної пошти (), зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.104).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (пункт 76 цих Правил).

Відтак повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

Крім того, ч.7 ст.120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Будь-якої іншої адреси відповідача, крім зазначеної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суду невідомо, заяв про зміну місцезнаходження відповідача не надходило.

Частиною 4 ст.13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою для розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Окрім того, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі №906/1198/24 від 02.12.2024 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень".

Більше того, права відповідача як учасника справи не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке, відповідно до приписів ч.2 ст.2 ГПК України, превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі №906/1198/24 належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165, ч.5 ст.252 ГПК України.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22.02.2021 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (далі - ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", страховик, позивач) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , страхувальник, вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №329/21-Т/Х/01 (далі - договір) (а.с.8-25), згідно з п.4 якого предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення (далі - ТЗ) та додатковим обладнання до нього, вказаним у розділах 5, 6 цього договору, а саме автомобілем марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , 2018 року випуску, власник ОСОБА_1 (а.с.27, 28).

За умовами цього договору, страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати страхувальнику (вигодонабувачу) прямі збитки, які є наслідком настання певних подій (страхових ризиків), що наведені у п.22.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості настання, з урахуванням умов, зазначених в розділі 21 договору (п.22.1 договору).

Згідно з п.22.2 договору, до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих конструктивних елементів (складових частин) або додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП)

Відповідно до п.10 договору, загальна страхова сума (страхова сума по ТЗ) становить 560000,00 грн.

Страховий платіж: 12376,00 грн (п.11.1 договору).

Франшиза (безумовна, у % від загальної страхової суми): повна загибель транспортного засобу внаслідок настання ризику «Збитки внаслідок ДТП» або «Збитки внаслідок інших подій»: 28000,00 грн (що складає 5% від загальної страхової суми, вказаної у розділі 10 договору) (п.12.2 договору).

Урахування зносу (згідно з п.27.10 договору): без урахування (п.17.3 договору).

Відповідно до п. 27.8 договору, при повній загибелі ТЗ (п.31.3.4 договору) страхове відшкодування сплачується в розмірі дійсної (ринкової) вартості ТЗ на дату настання страхового випадку, але не більше страхової суми, вказаної в розділі 10 цього договору (з урахуванням умов п.27.23 договору), за вирахуванням вартості залишків ТЗ, встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи та додаткового страхового платежу згідно з п.11.2 договору. При цьому, у випадку визначення дійсної (ринкової) вартості ТЗ суб`єктом оціночної діяльності, експортом або аварійним комісаром на замовлення страховика, або у випадку визначення дійсної (ринкової) вартості ТЗ за письмовою згодою сторін, розрахунок страхового відшкодування здійснюється страховиком, виходячи з дійсної (ринкової) вартості ТЗ на дату настання страхового випадку, яку розрахував експерт, оцінювач або аварійний комісар, або виходячи з дійсної (ринкової) вартості ТЗ на дату настання страхового випадку, визначеної за письмовою згодою сторін, але не більше страхової суми, вказаної в розділі 10 цього договору (з урахуванням умов п.27.23 договору), за вирахуванням вартості залишків ТЗ, встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи та додаткового страхового платежу, згідно з п.11.2 договору. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів або аналогічні аукціони) або шляхом проведення незалежної експертизи або оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку). Порядок визначення вартості залишків ТЗ визначається страховиком. Сторони узгодили, що порядок визначення вартості залишків ТЗ, зазначений у цьому пункті договору, визнається сторонами та іншими особами (вигодонабувачем, власником ТЗ).

Повна загибель ТЗ (знищення ТЗ) - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого ТЗ, зокрема, перевищує різницю між дійсною (ринковою) вартістю транспортного засобу на дату настання страхового випадку та вартістю залишків ТЗ. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів або аналогічні аукціони) або шляхом проведення незалежної експертизи або оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку). Порядок визначення вартості залишків ТЗ визначається страховиком (п.31.3.4 договору).

Строк дії договору з 23.02.2021 до 22.02.2022 з урахуванням умов п.п.23.1, 23.2 договору (п.16 договору).

Як вбачається з картки ДТП (відповідь від НПУ) №029716 та протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №284116 від 18.01.2022, 18.01.2022 о 10 год. 40 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи в районі домоволодіння №11 по вул. Тюринській у м. Харкові автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Семиградської на заборонений (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався під керуванням ОСОБА_1 по вул. Семиградській на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.7.3е ПДР України. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст.124 КУпАП як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.32-38).

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави у справі №643/1070/22 (провадження № 3/554/4029/2022) від 17.10.2022 закрито справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Суд зазначив, що ОСОБА_2 вчинив порушення правил дорожнього руху 18.01.2022. Справа надійшла до суду для розгляду 04.10.2022, після спливу тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином наявність/відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного правопорушення у постанові суду не встановлена.

Між цим ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.29-30), а саме події, що сталася 18.01.2022 у м. Харків, Харківська обл., вул. Семиградська перех. Тюринська, буд. 47 (а.с.29-31).

22.02.2021 складено акт огляду транспортного засобу «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.26).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №65/02-22 від 02.02.2022, складеного ФОП Баранковим В.О., та пропозицій ТОВ «Аудатекс Україна», ринкова вартість КТЗ без урахування аварійних пошкоджень становить 600542,46 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 - 337218,98 грн, вартість фізичного зносу - 0,00, вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу - 337218,98 грн, ринкова вартість придатних залишків - 323000,00 грн, додаткові витрати - 0,00 (а.с.41-87).

За розрахунком страховика від 10.02.2022 та відповідно до страхового акта №006.00124522-1 від 21.02.2022, загальна сума страхового відшкодування згідно умов договору страхування №329/21-Т/Х/01 від 22.02.2021 склала 209000,00 грн (а.с.88-89).

Позивач відшкодував страхувальнику ОСОБА_1 кошти в сумі 209000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення №10521768 від 22.02.2022 (а.с.90).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована ПрАТ "СК "ПЕРША" за полісом №ЕР-206615484 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, останнім було прийнято рішення про виплату ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" страхового відшкодування у розмірі 99400,00 грн та здійснено перерахунок вказаної суми коштів за реквізитами позивача, що підтверджується наявними у справі копіями листа ПрАТ "СК "ПЕРША" вих.№ЦВ22-0282 від 12.06.2022 та розрахунку, полісу №ЕР-206615484, платіжної інструкції №1637 від 15.06.2022 (а.с.91-94).

З урахуванням викладеного, оскільки на момент ДТП ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , працював водієм у ПП "ДРАГА" (а.с.32), позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього виплаченого страхового відшкодування в сумі 109600,00 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст.16 Закону України "Про страхування" (у редакції станом на час укладення договору добровільного страхування і виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" (тут і далі, якщо не зазначено інше, - у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

За приписами ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2020 у справі №910/18279/19 зазначено, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

У ст.108 Закону України "Про страхування" №1909-IX від 18.11.2021 (у редакції станом на даний час) також визначено, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №329/21-Т/Х/01 від 22.02.2021 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 209000,00 грн, а відтак, в силу вищенаведених норм законодавства, набув право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Тлумачення ч.1 ст.1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; шкоди та її розміру; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Поряд із цим слід звернути увагу, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ГПК України).

Факт того, що на момент скоєння ДТП 18.01.2022 ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП "Драга", як і факт виконання ним свої трудових обов`язків під час скоєння зіткнення з автомобілем марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №284116 від 18.01.2022 та відповідачем не заперечується й не спростовується.

Так само не оспорюється відповідачем і факт перебування отриманих автомобілем марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкоджень у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 18.01.2022 під час керування ОСОБА_2 автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Зі змісту ч.2 ст.1166 ЦК вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування ч.2 ст.1166 ЦК та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 13.10.2021 №923/1379/20).

Жодних документально обґрунтованих заперечень щодо наведених позивачем підстав позову та жодного доказу, який спростував би наявність вини водія автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди 18.01.2022, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір здійснених ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" фактичних витрат з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням застрахованого автомобіля згідно договору добровільного страхування, суд виходить з того, що долучені позивачем до матеріалів справи звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №65/02-22 від 02.02.2022, складений ФОП Баранковим В.О., з додатками, зокрема, ремонтна калькуляція №65/02-22 від 02.02.2022, страховий акт №006.00124522-1 від 21.02.2022 та розрахунок страхового відшкодування від 10.02.2022, платіжне дорученням про виплату страхувальнику суми страхового відшкодування №10521768 від 22.02.2022 є належними й допустимими доказами в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України для підтвердження вказаних обставин.

Так, згiдно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №65/02-22 від 02.02.2022, ринкова вартість КТЗ без урахування аварійних пошкоджень становить 600542,46 грн, вартiсть відновлювального ремонту автомобiля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 337218,98 грн., вартiсть матеріального збитку (вартiсть відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) - 337218,98 грн, що перевищує різницю між страхового сумою та вартістю залишкiв ТЗ, і згідно з п.27.8 та п.31.3.4 договору страхування №329/21-Т/Х/01 від 22.02.2021 вважається повною загибеллю транспортного засобу. З урахуванням викладеного та відповідно до умов вказаного договору, загальна сума страхового відшкодування склала 209000,00 грн з розрахунку: 560000,00 грн (розмір страхової суми) - 323000,00 грн (розмір придатних залишків) - 28000,00 грн (франшиза за договором страхування).

З підстав наведеного, у зв`язку з настанням страхового випадку ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" як страховик виконав обов`язок з відшкодування страхувальнику страхової суми у розмірі 209000,00 грн (а.с.90).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована ПрАТ "СК "ПЕРША", останнім було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 99400,00 грн, відповідно до ліміту передбаченого полісом ОСЦПВВНТЗ №ЕР-206615484 та за вирахуванням франшизи в розмірі 2600,00 грн з розрахунку: 99400,00 грн виплата ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" та 28000,00 грн виплата франшизи за договором Каско потерпілій особі (а.с.91-94).

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту), яку позивач відшкодував за договором добровільного страхування, (209000,00 грн) та сумою одержаного ним страхового відшкодування від страховика автомобіля, яким на момент ДТП керував працівник відповідача, (99400,00 грн) становить 109600,00 грн.

Відповідач проти заявленого позивачем розміру витрат з виплати страхового відшкодування не заперечив.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не представив суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, заявлених до нього вимог не спростував.

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про доведеність матеріалами справи наявності усіх елементів, необхідних для такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування у розмірі 109600,00 грн є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.ст.123, 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача; інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, позивачем заявлено не було.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ДРАГА" (вул. Грушевського, буд. 15, оф. 13, м. Коростень, Житомирська обл., 11500, ідентифікаційний код 37486012) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (вул. Борщагівська, буд. 154, м. Київ, 03056, ідентифікаційний код 33908322) 109600,00 грн виплаченого страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

- позивачу (до ел.каб.);

2 - відповідачу (рек.) + на ел.пошту: .