ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Справа № 915/947/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савки К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815)

до відповідача: Приватного підприємства «МАКС Р.» (54003, м. Миколаїв, вул. Майстерська, буд. 69; ідентифікаційний код 31042936)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація) (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 22; ідентифікаційний код 00022579)

про: витребування майна,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Лісецька Н.В., адвокат за ордером,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився,

Суть спору:

07.08.2024 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 07.08.2024 (вх. № 9520/24) (з додатками), в якій просить суд витребувати від ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МАКС Р.» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 66, 523 тон брухту сталевого (вид 510 - 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.), вартістю 436 314,90 грн. (чотириста тридцять шість тисяч триста чотирнадцять гривень, 90 копійок).

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: листів Приватного підприємства «МАКС Р.» №010322 від 01.03.2022, №270123 від 27.01.2023; листа Миколаївської обласної державної адміністрації № 1039/0-05-49/4-22 від 07.04.2022; листів Акціонерного товариства «Українська залізниця» №ПЧ-14-08/205 від 29.11.2022, №ПЧ-14-08/39 від 17.02.2023, № ПЧ-14-08/42 від 17.02.2023; актів про примусове відчуження № 2 від 04.03.2022, №3 ввід 15.03.2022, №6 від 04.04.2022, №7 від 04.04.2022; протоколу чергового засідання Комісії Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів №Ц-3/61-19 від 31.07.2019, протоколу засідання Комісії Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів №Ц-6-84/40-23 від 28.03.2023; застосування норм статей 11, 1212, 1213 Цивільного кодексу України; та мотивовані, зокрема, таким: 04.03.2022, 15.03.2022, 04.04.2022 відповідачем в особі директора Рибочкіна Д.Е. було отримано від позивача 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 - 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.). Факти передачі брухту металевого підтверджується актом №2 від 04.03.2022, актом №3 ввід 15.03.2022, актом №6 від 04.04.2022, актом №7 від 04.04.2022, які складені відповідно до зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 31.10.2012 № 998 на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». На момент передачі вищезазначеного майна відповідачу останнє знаходилось у власності позивача. Вартість отриманого відповідачем Майна становить 336 952, 83 грн. (вид 510 - 295 808,10 грн., вид 500 41 144,73 грн.), про що зазначено сторонами в Актах. Вартість Майна встановлена згідно протоколу чергового засідання Комісії АТ «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів від 31.07.2019 №Ц-3/61-19. Позивач вважає, що Майно було набуте відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки: жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем Майна позивача сторонами не вчинялось; відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення Майна військовим командуванням не приймалися; інші підстави набуття відповідачем Майна відсутні.

Ухвалою від 12.08.2024 позовну заяву було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/947/24 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 08 жовтня 2024 року об 11:00; залучено до участі у справі Миколаївську обласну державну адміністрацію (Миколаївську обласну військову адміністрацію) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

06.09.2024 до суду від Миколаївської обласної державної адміністрації надійшли пояснення б/н від 06.09.2024 (вх. № 10714/24) третьої особи щодо позову, які мотивовані, зокрема, тим, що у період з 26.02.2022 по 11.11.2022 в межах території Миколаївської міської територіальної громади рішення про примусове відчуження або вилучення майна приймалося військовим командуванням без погодження з органами, передбаченими статтею 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Проте, позивачем на підтвердження факту вилучення майна, а саме брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) масою 66,523 тон рішення військового командування про вилучення цього майна не надано. Крім того, заявник зазначає, що до Миколаївської обласної державної адміністрації (з 24.02.2022 Миколаївська обласна військова адміністрація) рішення військового командування про вилучення в Акціонерного товариства «Українська залізниця» брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) масою 66,523 тон не надходили та відповідно такі рішення не погоджувалися.

20.09.2024 до суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 19.09.2024 (вх. № 11258/24) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 23.09.2024.

07.10.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 07.10.2024 (вх. № 12022/24) у справі, у зв`язку з отриманням пояснень від третьої особи, в яких товариство наголошує, що у позовній заяві не зазначав про наявність рішення військового командування про вилучення майна, а також не зазначав про факт відчуження майна або його вилучення. Дійсно, факт передачі брухту металевого підтверджується актом №2 від 04.03.2022, актом №3 від 15.03.2022, актом №6 від 04.04.2022, актом №7 від 04.04.2022 (надалі Акти) які складені відповідно до зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 31.10.2012 № 998 на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Однак, сам по собі Акт про примусове відчуження або вилучення майна не є рішенням військового командування, за яким здійснюється примусове відчуження або вилучення майна. Враховуючи відсутність рішення органу військового командування, яке передбачає примусове відчуження або вилучення майна, 04.03.2022, 15.03.2022, 04.04.2022 майно позивача, а саме 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 - 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.) було набуте відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем за рахунок позивача зазначеного майна не вчинялось, а також відсутні інші підстави набуття відповідачем зазначеного майна визначені ст. 11 ЦК України.

Ухвалою суду від 08.10.2024 було продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 915/947/24 на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі № 915/947/24 на 05 листопада 2024 року об 11:30.

Ухвалою суду від 05.11.2024 було зарито підготовче провадження у справі № 915/947/24 та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 грудня 2024 року об 11:20.

У зв`язку з перебуванням головуючої у даній справі судді Смородінової О.Г. у відпустці у період з 25.11.2024 по 16.12.2024, ухвалою суду від 11.11.2024 судове засідання у справі № 915/947/24 було призначено на 24 грудня 2024 року о 10:50.

Ухвалою суду від 24.12.2024 було відкладено розгляд справи № 915/947/24 по суті на 22 січня 2025 року о 10:20.

Станом на час розгляду справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, станом на дату проведення даного засідання не скористався.

Так, як уже було вище наведено, ухвалою суду від 12.08.2024 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву.

Копія вказаної ухвали, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, встановлену судом за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.08.2024 була повернута поштовим відділенням за зворотною адресою з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 935).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що відповідний процесуальний документ направлено вказаній особі у встановленому процесуальним законом порядку.

Отже, з урахуванням приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.08.2024 у справі № 915/947/24 є 18.08.2024.

Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву для відповідача тривав до 02.09.2024 включно.

Разом із тим, ані протягом встановленого строку, ані станом на дату розгляду даної справи по суті, відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заяв чи клопотань по спірним правовідносинам суду не надав.

22.01.2025 в судове засідання з`явився представник позивача, якого суд заслухав. Інші учасники справи своїх представників в засідання не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи наведене, та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Відповідно до змісту статей 195, 240 Господарського процесуального кодексу України, 22.01.2025 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану до виробничого підрозділу «Миколаївська дистанція колії» Служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в телефонному режимі звернулась Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація) щодо виділення Приватному підприємству «МАКС Р.» рейок для виготовлення протитанкових споруд (металевих «їжаків») для потреби оборони міста Миколаєва.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство «МАКС Р.» звернулося до виробничого підрозділу «Миколаївська дистанція колії» служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з листом №010322 від 01.03.2022 щодо надання йому металевих рейок з метою виробництва з них протитанкових споруд (металевих «їжаків») для потреби оборони міста Миколаєва, посилаючись на прохання представників ОВА та керуючись Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та вимогами Господарського кодексу України.

У подальшому, Приватним підприємством «МАКС Р.» в особі директора Рибочкіна Д.Е. було отримано від Акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме від виробничого підрозділу служби колії «Миколаївська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) загальною вартістю 336 952,83 грн (вид 510 295 808,10 грн, вид 500 41 144,73 грн), що вбачається з актів про примусове відчуження або вилучення майна:

- № 2 від 04.03.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 500 (стрілочний) 9,123 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 41 144,73 грн;

- № 3 від 15.03.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 20,234 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 94 492,78 грн;

- № 6 від 04.04.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 13,670 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 91 589,00 грн;

- № 7 від 04.04.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 23,496 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 109 726,32 грн.

Вищевказані акти складені відповідно до зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» № 998 від 31.10.2012 на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Зі змісту вказаних актів також вбачається, що вони складені згідно листа начальника Миколаївської військової адміністрації № 1039/0-05-49/4-22.

Позивач наголошує, що на момент передачі відповідачу зазначеного майна, останнє знаходилось у власності позивача.

Таким чином, Приватне підприємство «МАКС Р.» набуло майно вартістю 336 952,83 грн за рахунок Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Надалі, позивач звернувся до відповідача з листом № ПЧ-14-08/205 від 29.11.2022, в якому виклав прохання повернути рейки для відновлення звітності в Миколаївській дистанції колії. Крім того, позивачем зазначено, що у випадку передачі виробів з вищезазначених рейок структурам ОВА, ЗСУ, ТРО або іншим організаціям та підприємствам, товариство просило повідомити та надати копії актів прийому передачі.

Приватне підприємство «МАКС Р.» у відповідь на вказане звернення направило Акціонерному товариству «Українська залізниця» лист №270123 від 27.01.2023, в якому повідомило позивача про те, що відповідачем було вироблено з отриманих рейок протитанкові споруди (металеві «їжаки») та в подальшому вищевказані споруди були доставлені та відвантажені ним на бойові позиції згідно потреб оборони Миколаївської області. Також відповідачем зазначено, що найближчим часом будуть підписані з отримувачами споруд акти прийому передачі, про що позивач буде повідомлений додатковим листом з наданням копій вказаних актів.

Листом № ПЧ-14-08/39 від 17.02.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням надати детальну інформацію про виготовлення та подальшу передачу виробів з вищезазначених рейок.

Також, Акціонерне товариство «Українська залізниця» зверталося до Голови Миколаївської обласної військової адміністрації з листом № ПЧ-14-08/42 від 17.02.2023, в якому виклав прохання здійснити належне оформлення та надати відповідне документальне підтвердження отримання для потреб ЗСУ на оборону міста Миколаїв та Миколаївської області вищезазначені металеві рейки, здійснити повернення отриманих металевих рейок або виготовлених з них оборонних конструкцій.

Відповіді на вказані листи матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що опинився в ситуації, коли його майно є таким, що передано відповідачу без відповідної правової підстави.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» вважає, що майно позивача, було набуте Відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки: жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем майна позивача сторонами не вчинялось; відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення майна військовим командуванням не приймалися; інші підстави набуття відповідачем майна відсутні.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо витребування у відповідача майна, як такого, що набуте останнім без відповідної правової підстави.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для передання позивачем відповідачу спірного майна.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- листи Приватного підприємства «МАКС Р.» №010322 від 01.03.2022, №270123 від 27.01.2023;

- лист Миколаївської обласної державної адміністрації № 1039/0-05-49/4-22 від 07.04.2022;

- листи Акціонерного товариства «Українська залізниця» №ПЧ-14-08/205 від 29.11.2022, №ПЧ-14-08/39 від 17.02.2023, № ПЧ-14-08/42 від 17.02.2023;

- акти про примусове відчуження № 2 від 04.03.2022, №3 ввід 15.03.2022, №6 від 04.04.2022, №7 від 04.04.2022;

- протокол чергового засідання Комісії Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів №Ц-3/61-19 від 31.07.2019;

- протокол засідання Комісії Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів №Ц-6-84/40-23 від 28.03.2023.

Відповідач та третя особа доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надали.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з такого.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, із подальшим продовженням строку дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Судом враховано, що відповідно до п. 34 Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно відсутні зобов`язальні правовідносини щодо передачі спірного майна.

Ураховуючи вище наведене, з огляду на фактичні обставини справи, беручи до уваги зміст листа Приватного підприємства «МАКС Р.» №010322 від 01.03.2022 та враховуючи п.34 Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», а також відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин, передача відповідного майна могла бути здійснена у спосіб передбачений Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", а саме: примусового відчуження майна (за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості) шляхом складення акта про примусове відчуження та оцінки майна. При цьому, складенню відповідного акту має передувати прийняття військовим командуванням рішення, погоджене військовою адміністрацією про відчуження майна.

Однак, у матеріалах справи відсутні рішення військового командування погоджене військовою адміністрацією про відчуження майна, акт про примусове відчуження, погодженого уповноваженими особами військового командування.

При цьому, з пояснень Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївської обласної військової адміністрації) судом встановлено, що до Миколаївської обласної державної адміністрації (з 24.02.2022 Миколаївська обласна військова адміністрація) рішення військового командування про вилучення в Акціонерного товариства «Українська залізниця» брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) масою 66,523 тон не надходили та відповідно такі рішення не погоджувалися.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що надані позивачем до позовної заяви акти про примусове відчуження містять посилання на їх оформлення згідно листа начальника Миколаївської військової адміністрації № 1039/0-05-49/4-22.

Разом із тим, вказана обставина оцінюється судом критично, оскільки наданий до матеріалів справи лист начальника Миколаївської військової адміністрації № 1039/0-05-49/4-22 датований 07.04.2022, в той час як акти про примусове відчуження оформлені більш ранніми датами, зокрема, 04.03.2022, 15.03.2022, та 04.04.2022.

Крім того, суд вважає слушними доводи третьої особи про те, що вказаний лист начальника Миколаївської обласної військової адміністрації № 1039/0-05-49/2-22 від 07.04.2022 про сприяння забезпеченню потреб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, в тому числі із залученням матеріалів та ресурсів комунальних підприємств Миколаївської міської ради адресований Миколаївському міському голові і ніяким чином не підтверджує факт погодження Миколаївською обласною військовою адміністрацією вилучення чи передачі з будь-яких інших підстав вищевказаного майна Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Таким чином, акти про примусове відчуження № 2 від 04.03.2022, № 3 від 15.03.2022, № 6 від 04.04.2022, № 7 від 04.04.2022, якими оформлено факт передачі позивачем відповідачу спірного майна, не є рішенням військового командування, за яким здійснюється примусове відчуження або вилучення майна.

Отже, Акціонерним товариством «Українська залізниця» передано Приватному підприємству «МАКС Р.» спірне майно безоплатно та без достатніх правових підстав.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Так, приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, положення глави 83 ЦК України, предметом регулювання якої є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Отже, як встановлено судом вище у відповідача відсутні правові підстави для незаконного збереження майна позивача, а тому у позивача є всі законні підстави вимагати від відповідача повернення безпідставно набутого майна відповідно до вимог ст.1212 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 (заява № 4241/03) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010)

За такого, суд констатує, що під час розгляду даної справи були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Витребувати від Приватного підприємства «МАКС Р.» (54003, м. Миколаїв, вул. Майстерська, буд. 69; ідентифікаційний код 31042936) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.), вартістю 436 314,90 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства «МАКС Р.» (54003, м. Миколаїв, вул. Майстерська, буд. 69; ідентифікаційний код 31042936) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) 6 544,72 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815);

Відповідач: Приватне підприємство «МАКС Р.» (54003, м. Миколаїв, вул. Майстерська, буд. 69; ідентифікаційний код 31042936);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація) (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 22; ідентифікаційний код 00022579).

Повне рішення складено та підписано судом 03.02.2025.

Суддя О.Г. Смородінова