ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/328/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

розглянувши зареєстровану 30.01.2025 за вх. № 4-4/25

заяву Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (вул. Сармізегетуза, № 52, Жудец (повіт) Констанца, Румунія) про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову за морською вимогою до Компанії «Unika Logistic» (вул. Академіка Андрія Сахарова, 15, корп. A, кв. 19, район Младост, 9009, Варна, Болгарія) про арешт судна,

встановив:

Компанія «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить:

накласти арешт на морське судно «STL Fortis» (номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»;

заборонити Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «STL Fortis» (номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ).

на виконання вимог ст. 145 ГПК копію ухвали про арешт судна для виконання направити:

капітану Ізмаїльського морського порту (електронна адреса: , адреса: 68600, Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна,

Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адреса: 68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: );

ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу: АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 );

ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 );

Одеській митниці Держмитслужби (електронна адреса: ), 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А).

Обґрунтовуючи звернення із заявою посилається на те, що Компанія «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» є румунською компанію, яка надає послуги з агентування морських суден у порту Констанца, Румунія.

Особа ж відповідальна за морською вимогою є Компанія «Unika Logistic», яка відповідно до Суднового патенту від 29.05.2024 року є власником морського судна «STL Fortis», номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія (відповідно до тимчасового суднового патенту Об`єднаної республіки Танзанія).

В процесі здійснення господарських взаємовідносин між Кампанією «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» та Компанією «Unika Logistic» відбулась наступна взаємодія:

20.09.2024 о 07:05 Заявником отримано від капітана Судна () електронний лист з проханням повідомити перелік документів необхідних для прибуття Судна у порт Констанца та зазначено, що Судно покине порт Вілково (Україна) приблизно 20.09.2024 року.

20.09.2024 о 16:54 Заявником направлено на електрону адресу Судна в електронному форматі форми документів та заяви, які мають бути заповнені капітаном Судна для оформлення прибуття Судна до порту Констанца.

20.09.2024 о 17:44 Заявником отримано від капітана Судна заповненні у електронному виді форми на прибуття Судна до порту Констанца. У формі щодо ідентифікації судна капітаном Судна зазначено, зокрема, назву компанії власника судна - «Unika Logistic» та її електрону адресу - ІНФОРМАЦІЯ_5.

20.09.2024 о 19:20 Заявником підтверджено отримання вказаного вище листа від капітана Судна та з`ясовано, які операції планує виконувати Судно у порту Констанца для того, щоб Заявник міг підготувати попередній дисбурсменський рахунок.

20.09.2024 о 19:20 Капітаном повідомлено, що Судно планує завантажити 2750 тон дизельного палива.

21.09.2024 о 19:20 Капітаном Судна повідомлено, що Судно має прибути до порту Констанца 21.09.2024 року о 23:00.

21.09.2024 Заявником отримано електронний лист від представника власника Судна (ІНФОРМАЦІЯ_5) щодо призначення Заявника в якості морського агенту Судна під час його заходження у порт Констанца, Румунія під завантаження близько 2700 тон дизельного палива. Вказаним листом представник власника Судна просив Заявника виставляти рахунки за надані послуги на адресу компанії «STL Marine Bulgaria Ltd», а також направляти на електрону пошту Судна комплект документів, які мають бути заповнені капітаном Судна для прибуття судна у порт.

21.09.2024 Заявником виставлено на адресу Компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» Попередній дисбурсменський рахунок № 1841 на суму 11924,96 євро (який сплачено 27.09.2024 року, що підтверджується відповідним дебітовим авізо від 27.09.2024).

22.09.2024 о 10:08 капітаном Судна направлено Заявнику та представнику власника Судна (ІНФОРМАЦІЯ_5) лист з додатком - копією Нотісу про готовність Судна.

23.09.2024 Судно прибуло (зайшло) у порт Констанца і залишило порт 26.09.2024. За цей час Заявник надав судновласнику Судна комплекс агентських послуг на суму 2200 євро, а також здійснив наступні витрати в інтересах власника Судна на суму 18742 євро: - портові збори пов`язані з лоцманською проводкою Судна, - портові збори пов`язані з роботою буксирів для проведення швартування Судна до причалу, - портові збори пов`язані з перебуванням Судна в порту, - збори пов`язані зі збором відходів Судна, - послуги капітанської служби порту щодо Судна, - штраф винесений по відношенню до капітана Судна у зв`язку з порушенням правил безпеки судноплавства, - інші різноманітні портові збори щодо Судна, - придбання за замовленням швартового канату для Судна, а також навігаційних мап.

25.09.2024 Заявником виставлено компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» ще один Попередній дисбурсменський рахунок № 1846 на суму 9367,92 євро (який не був оплачений).

04.10.2024 від представника власника Судна на адресу Заявника надійшов електронний лист, яким надано дебітове авізо від 27.09.2024 року, щодо сплати рахунку № 1841 на суму 11924,96 євро, а також повідомлено про те, що незабаром Попередній дисбурсменський рахунок № 2 (рахунок № 1846) буде оплачений.

07.10.2024 Заявник своїм електронним листом підтвердив отримання оплати Попереднього дисбурсменського рахунку № 1 (рахунок № 1841) та просив надати докази сплати Попереднього дисбурсменського рахунку № 2 (рахунок № 1846).

08.10.2024 та 11.10.2024 Заявник направляв представнику власника Судна нагадування про необхідність оплати Попереднього дисбурсменського рахунку № 1846, однак так і не отримав відповіді.

23.10.2024 Заявником направлено представнику власника Судна Фінальний дисбурсменський рахунок PHO - 4232 від 15.10.2024 року, який враховує усі надані Заявником послуги і понесені витрати у зв`язку з вказаним вище заходом Судна до порту Констанца, а також попередньо отримані 11924,96 євро. Відповідно до Фінального дисбурсменського рахунку PHO - 4232 Заявнику мало бути сплачено 9017 євро.

23.10.2024 представник власника Судна направив Заявнику електронний лист, яким повідомив, що Фінальний дисбурсменський рахунок ще не був сплачений і він очікує підтвердження його оплати від судновласника.

Як зазначає заявник, власник Судна не висловлював будь-яку незгоду з вартістю та/або якістю наданих агентських послуг та/або послуг портових властей чи інших постачальників портових послуг і як вбачається з електронного листування підтвердив, що усі рахунки Заявника будуть сплачені.

Заявник із посиланням на частину 2 статті 58 КТМ України зазначає, що капітан Судна, як представник власника Судна - Компанії «Unika Logistic», шляхом заповнення і подачі форми щодо ідентифікації судна засвідчив, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_5 належить Компанії «Unika Logistic», а із посиланням на статтю 118 КТМ України зазначає, що на судновласника або іншого довірителя покладено обов`язок по відшкодуванню витрат морського агента пов`язаних з судном цього судновласника.

На підтвердження факту перебування судна "STL Fortis" (номер ІМО НОМЕР_1) в акваторії морського порту Ізмаїл суду було надано лист капітана порту ОСОБА_1 за № 0048/14-06-01-48 від 30.01.2025.

Відтак, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладання арешту на судно, що на праві власності належать Компанії «Unika Logistic» та перебуває в акваторії морського порту Ізмаїл, враховуючи особливий порядок пропуску морського судна через державний кордон, зокрема, швидкість проходження процедури оформлення виходу судна із акваторії морського порту, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову зробить неможливим відновлення порушеного права, щодо порушення якого складено відповідну морську вимогу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025 заяві Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 916/328/25 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для її розгляду.

Розглянувши заяву Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.», господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно частиною 2 статті 30 ГПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

Як зазначалось, на підтвердження факту перебування судна "STL Fortis" (номер ІМО НОМЕР_1) в акваторії морського порту Ізмаїл суду було надано лист капітана порту ОСОБА_1 за № 0048/14-06-01-48 від 30.01.2025.

Як з`ясовано судом, на час подання заяви судно "STL Fortis", IMO НОМЕР_1, прапор - Танзанія, перебуває в акваторії морського порту Ізмаїл, про що, зокрема, свідчать дані, які містяться в міжнародній електронній базі даних географічних місцезнаходжень морських суден MarineTraffic, на веб-сайті - http://www.marinetraffic.com, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про подання заяви про арешт судна за належною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (п.43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97, Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (п.77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

"Ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Він є запобіганням тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Суд також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Завданням накладення арешту майна в господарському процесі як заходу забезпечення позову є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Умовами частини 3 статті 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Відтак, обґрунтування заявником належним чином необхідності забезпечення позову не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу пункту 3 частини 3 статті 139 ГПК України, про що зауважив Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 18.10.2019 у справі № 915/1301/19.

Положеннями частини 2 статті 140 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Згідно з вимогами частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 статті 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України № 3702-VI від 07.09.2011 та яка набула чинності для України 16.05.2012 (далі - Конвенція 1952 року).

За положеннями п.1 ч.1 ст.1 - Конвенції 1952 року "морська вимога" означає вимогу, що виникає на підставі збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції "арешт" означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі ст.2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Згідно зі ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Статтею 4 Конвенції визначено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Відповідно до ст. 7 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року якщо суд, в межах юрисдикції якого було арештовано судно, не має компетенції розглядати справу по суті, то застава або інший вид забезпечення, надані відповідно до статті 5 для звільнення судна з-під арешту, прямо передбачають, що їх було надано як забезпечення виконання будь-якого судового рішення, яке згодом може бути оголошене судом, який має повноваження виносити таке рішення, а суд або інший відповідний судовий орган країни, в якій заарештовано судно, встановлює термін, протягом якого позивач повинен подати позов до суду, який має такі повноваження.

При цьому, згідно ст. 8 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КТМ України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов`язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КТМ України морський агент, зокрема, виконує формальності та дії, пов`язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов`язані з перебуванням у порту.

При цьому статтею 58 КТМ України передбачено, що на капітана судна покладається управління судном, у тому числі судноводіння, вжиття всіх заходів, необхідних для забезпечення безпеки плавання, запобігання забрудненню морського середовища, підтримання порядку на судні, запобігання завданню будь-якої шкоди судну, людям і вантажу, що перебувають на ньому.

Капітан судна внаслідок свого службового становища визнається представником судновласника і вантажовласника щодо дій, викликаних потребами судна, вантажу або плавання, а також позовів, що стосуються довіреного йому майна, якщо на місці немає інших представників судновласника або вантажовласника.

Із представлених до заяви доказів вбачається факт надання Компанією «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» певних послуг Компанії «Unika Logistic» як власнику судна "STL Fortis", IMO НОМЕР_1, при цьому безпосередньо у заяві із ідентифікаційними даними судна зазначено Компанію «Unika Logistic» як власника судна, так і можливі контакти для подальшого спілкування, з яких і надходила відповідь Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.».

Так само із представлених до заяви документів вбачається часткову оплату вартості наданих Компанією «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» послуг у розмірі 11924,96 євро, а також надання уповноваженою Компанією «Unika Logistic» особою відповіді із електронної пошти, зазначеною у заповненій заявці, пояснень стосовно оплати вартості наданих послуг у розмірі 9017,00 євро.

З урахуванням викладеного, на підставі представлених доказів, суд дійшов висновку про наявність обставин, які свідчать про виникнення у заявника - Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» права морської вимоги до Компанії «Unika Logistic», щодо остаточної оплати вартості наданих послуг.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту" від 27.06.2013 № 430 капітан судна повинен сповістити капітана морського порту про запланований вихід судна з порту завчасно, але не пізніше ніж за 6 годин до запланованого часу виходу. У разі короткочасної (менше 6 годин) стоянки судна в порту повідомлення про вихід повинно надаватися не пізніше ніж за 2 години до виходу судна з порту. Вихід судна оформляється протягом 2 - 3 годин до виходу судна з порту після виконання необхідних процедур портовими властями та контролюючими органами після завершення завантаження і закріплення вантажу. При оформленні виходу судна на ньому обов`язково має бути присутня уповноважена особа Служби. Вихід з порту судна місцевого сполучення, тривалість стоянки якого не перевищує 12 годин, допускається оформляти з дозволу капітана морського порту одночасно з оформленням приходу його в порт.

Згідно із пунктом 10 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України "Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними" від 21.05.2012 № 451 капітан судна (представник судновласника, морський агент, оператор морського термінала, який обслуговує яхти) заздалегідь, щонайменше за чотири години до приходу або відходу судна, звертається з використанням наявних засобів комунікації до адміністрації порту, підрозділу охорони державного кордону, митного органу та інших контролюючих органів та надає документи, передбачені Конвенцією про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року, для здійснення прикордонного, митного, санітарного, ветеринарного, фітосанітарного контролю. Контроль, як правило, здійснюється документально у приміщеннях контролюючих органів до прибуття (вибуття) судна до (із) порту.

Викладені вище приписи чинного законодавства, якими встановлено особливий порядок пропуску морського судна через державний кордон, зокрема, швидкість проходження процедури оформлення виходу судна із акваторії морського порту, дозволяють дійти висновку, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що на праві власності належить Компанії «Unika Logistic», зробить неможливим відновлення порушеного права Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.», у якого наявна морська вимога до Компанії «Unika Logistic».

З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність обставин, які свідчать про виникнення у Заявника права морської вимоги до Компанії «Unika Logistic», що є підставою для арешту морського судна «STL Fortis» (номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія), судновласник Компанія «Unika Logistic» (вул. Академіка Андрія Сахарова, 15, корп. A, кв. 19, район Младост, 9009, Варна, Болгарія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту.

Щодо забезпечення позову, шляхом арешту морського судна, слід зазначити, що невжиття заходів забезпечення позову, зокрема, арешту морського судна, може унеможливити ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду (арбітражу), у випадку задоволення позову, оскільки не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду (арбітражу), що являється передумовою для постановлення ухвали згідно статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на це суд дійшов висновку про арешт морського судна.

Згідно із частиною 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1 та 4 статті 141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків Компанії «Unika Logistic» у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Суд роз`яснює, що відповідно до частини 3 статті 138 ГПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно до частин 2 та 3 статті 144 ГПК України, примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Ухвала про арешт морського судна є підставою для затримання судна або обмеження в його пересуванні в порту, де знаходиться або до якого прямує таке судно, до моменту скасування заходів із забезпечення позову у вигляді арешту морського судна. Після вручення копії ухвали про арешт судна капітан морського порту, де знаходиться судно, філія Адміністрації морських портів України в морському порту, де знаходиться судно, відповідні органи Державної прикордонної служби та митні органи зобов`язані вжити заходів, що унеможливлюють вихід арештованого судна з порту.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 30, 76, 79, 86, 136, 137, 138, 140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (зареєстрована 30.01.2025 за вх. № 4-4/25) про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову за морською вимогою до Компанії «Unika Logistic» про арешт судна задовольнити.

2. Накласти арешт на морське судно «STL Fortis» (номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ), шляхом його затримання та заборонити вихід з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

3. Заборонити Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «STL Fortis» (номер ІМО НОМЕР_1, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ).

4. Стягувачем за ухвалою є: Компанія «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (вул. Сармізегетуза, № 52, Жудец (повіт) Констанца, Румунія).

5. Боржником за ухвалою є: Компанія «Unika Logistic» (вул. Академіка Андрія Сахарова, 15, корп. A, кв. 19, район Младост, 9009, Варна, Болгарія).

6. Ухвала є обов`язковою та може бути пред`явлена до виконання в строк, встановлений ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

7. На виконання вимог ст. 144 ГПК України, копію ухвали для виконання направити:

- капітану Ізмаїльського морського порту (електронна адреса: , адреса: 68600, Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4);

- Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адреса: 68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: );

- ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу: АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 );

- Одеській митниці Держмитслужби (електронна адреса: ), 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А).

Суддя Гут Сергій Федорович