ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

31 січня 2025 року м. ХарківСправа № 910/13869/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про забезпечення позову (вх. № 2605 від 30 січня 2025 року) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", місто Київ,

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Світло Груп М», місто Харків,

про стягнення 230 093 637,90 грн,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження перебуває справа № 910/13869/24.

Стадія розгляду підготовче провадження, протокольною ухвалою суду від 23 січня 2025 року відкладено підготовче засідання у справі на 06 лютого 2025 року.

30 січня 2025 року позивачем представлено заяву про забезпечення позову (вх. № 2605 від 30 січня 2025 року) в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або інших кредитнофінансових установах, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Світло Груп М» (ідентифікаційний код 44146549), зокрема, але не виключно АБ «Укргазбанк» IBAN: НОМЕР_1 в межах суми позовних вимог 230 093 637,90 грн та судових витрат в розмірі 847 840,00 грн, всього в сумі 230 941 477,90 грн.

В якості підстав для забезпечення позову позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе грошові зобов`язання за Договором купівлі-продажу електричної енергії від 25 квітня 2024 року за № 65-150-SD-24-01142 та умови додаткових угод від 26 вересня 2024 року за № 4, від 30 вересня 2024 року за № 5 та не реагує на вимоги про погашення заборгованості за відпущену йому електричну енергію в сумі 225 746 207,24 грн.

Крім того, позивач спирається на факт раптових та частих змін керівників відповідача (за 2024 рік - 3 особи), а також змін юридичної адреси товариства (за 2024 рік - три адреси), на підтвердження чого надає Витяги з інформаційної платформи «YouControl» щодо ТОВ «Світло Груп М».

Також позивач вказує у заяві про забезпечення позову, що фінансові показники відповідача дають підстави вважати про потенційну неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, оскільки статутний капітал відповідача на даний момент становить 1 000 грн, а з аналізу фінансової звітності, наданої ТОВ «Світло Груп М» за 2023 рік, вбачається наявність активів у розмірі 1 975 600 грн, а також зобов`язань у розмірі 1 980 900 грн та задекларований збиток 5 300 грн.

З приводу застосування зустрічного забезпечення позивач просить його не застосовувати.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Главою 10 Кодексу передбачено можливість подання заяви (клопотання) про забезпечення позову. Водночас, відповідно до частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Суд, ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, не вбачає необхідності у наданні додаткових доказів та пояснень, а, відтак і існування виняткового випадку для призначення заяви до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін, що зумовлює розгляд заяви про забезпечення позову без виклику учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно пунктом 1 частини 1, частини 4 статті 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 905/825/24, інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині 2 статті 136 ГПК України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 910/10598/21, від 28 серпня 2023 року у справі № 906/304/23 та інших.

У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 22 липня 2019 року у справі № 914/120/19, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Як вже вказано вище, провадження у цій справі наразі відкрито, а тому судом на даний час не було встановлено факту недобросовісності дій відповідача з приводу виконання Договору купівлі-продажу електричної енергії від 25 квітня 2024 року за № 65-150-SD-24-01142 та умов додаткових угод від 26 вересня 2024 року за № 4, від 30 вересня 2024 року за № 5 та ухилення відповідача від вчинення дій щодо проведення платежів за відпущену йому електричну енергію, що в свою чергу має бути досліджено та встановлено в ході розгляду вказаної справи, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки, для вжиття відповідних заходів є підтверджене належними й допустимими доказами об`єктивне існування обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Загальне посилання заявника на наявність зобов`язання зі сторони відповідача, тобто, наявність спору між сторонами, не створює підстав для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Наявність спору щодо предмету позову - необхідна умова для розгляду правовідносин у господарському суді, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відтак, як загальна, кваліфікуюча, ознака господарсько-процесуальних правовідносин не може бути сама по собі підставою для забезпечення позову, оскільки застосування даних заходів має виключний характер і потребує доведення на загальних умовах наявності відповідних підстав.

При цьому, спір про право відбувається з дотриманням принципу змагальності сторін господарського процесу, відповідно до частини 3 статті 2, статті 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлення наявності права на предмет спору відбувається при розгляді справи по суті та зазначається у резолютивній частині рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем, як доказ майбутнього істотного ускладнення виконання судового рішення у цій справі, надано фінансові показники відповідача, які на думку позивача дають підстави вважати про потенційну неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, оскільки статутний капітал відповідача на даний момент становить 1 000 грн, а з аналізу фінансової звітності, наданої ТОВ «Світло Груп М» за 2023 рік, вбачається наявність активів у розмірі 1 975 600 грн, а також зобов`язань у розмірі 1 980 900 грн та задекларований збиток 5 300 грн.

В той же час, розпорядження своєю власністю (у тому числі статутним капіталом) є правом відповідача і безпосередньо не впливає на права та законні інтереси позивача у цій справі.

Позивачем не доведено в порядку статтей 76,77 ГПК України, що на момент укладання Договору купівлі-продажу електричної енергії від 25 квітня 2024 року за № 65-150-SD-24-01142 та додаткових угод від 26 вересня 2024 року за № 4, від 30 вересня 2024 року за № 5, він не був обізнанний про наявність цих факторів (як-то ризики підприємницької/господарської діяльності відповідача в частині зміни статутного капіталу), які зараз покладені ним в основу заяви про забезпечення позову.

Зміна керівників підприємств та місця реєстрації є правом юридичної особи, яке реалізується ним в процесі господарської діяльності, а відтак посилання позивача на ці реєстраційні дії відповідача в якості підстав для забезпечення позову, є неспроможними в силу процесуальних норм. Інших доказів, які б могли підтвердити припущення позивачів щодо наміру відповідача уникнути відповідальності матеріали справи не містять.

Більш того, позивач не вказує, як дії щодо зміни керівництва та місця реєстрації відповідача, можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, які заявлені позивачем.

Водночас, як вже вказано вище, саме лише посилання у заяві на потенційну загрозу утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем не надано до суду достатніх, допустимих та беззаперечних доказів щодо ймовірності здійснення відповідачем дій, які в подальшому призведуть до ускладнення чи неможливості виконання рішення суду. Так само, заява не містить посилань на будь-які інші обставини, що з більшою вірогідністю свідчили б про те, що в майбутньому відповідач має намір ухилятись від виконання рішення суду за позовом.

Суд звертає увагу щодо правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 березня 2023 року по справі № 905/448/22, за якою у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь прокурора. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Позивач, заявивши про необхідність застосування заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, не навів РЕАЛЬНІ ТА ПІДТВЕРДЖЕНІ обставин, які свідчать, що невжиття таких заходів в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Посилання заявника на ЙМОВІРНУ можливість ухилення відповідачем від можливого рішення суду про задоволення позову не підтверджені ЖОДНИМИ засобами доказування та є виключно припущенням позивача (його суб`єктивною думкою). При цьому, суд зазначає, що така підстава, як невиконання договірних зобов`язань за укладеним договором, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань відповідача ще потребує доведенню, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

Отже, доводи позивача у даному випадку є лише його оціночними судженнями, побоюваннями, що не підтверджені належними засобами доказування, та не можуть бути прийняті судом як доказ, що свідчить про реальну загрозу невиконання рішення суду у даній справі, оскільки припущення позивача, викладені у заяві, не містять переконливої та підтвердженої доказами наявності підстав для забезпечення позову.

Господарське процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на надану вище оцінку обґрунтованості заяви позивача, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог стосовно забезпечення позову, а також враховуючи відсутності в заяві про забезпечення позову належних доказів для застосування процесуального механізму забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову (вх. № 2605 від 30 січня 2025 року) слід відмовити в повному обсязі.

Сплачений позивачем судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову, відповідно до статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 18, 73, 74, 76-79, 86, 136-140, 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про забезпечення позову (вх. № 2605 від 30 січня 2025 року).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до статей 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 31 січня 2025 року.

Суддя В.С. Юрченко