РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2025Справа № 910/5645/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/5645/24

За позовом Фізичної особи-підприємця Демченка Миколи Миколайовича

до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

та Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

про стягнення 105600,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Демченко Микола Миколайович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач 1) та Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (далі - відповідач 2) про стягнення 105600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 580/9020/21, що набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61 від 20 вересня 2021 року, втім кошти, які позивач сплатив на виконання даної постанови в розмірі 105600 грн (96000 грн штрафу, 9600 грн виконавчого збору), йому не повернуто після визнання її судом протиправною та скасування, а відтак кошти утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 відкрито провадження у справі №910/5645/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

12.06.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнутих коштів - штрафу в розмірі 96000 грн, виконавчого збору - 9600 грн. У той же час, відповідач-1 просить розмір витрат на правничу допомогу зменшити, а судовий збір в частині, що підлягає стягненню з відповідача-1 солідарно з іншими відповідачами у справі стягнути з Державного бюджету України.

Своїм правом на подання відповіді на відзив у відповідності до приписів статті 166 Господарського процесуального кодексу України позивач не скористався.

У той же час, відповідач-2 у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2021 року заступник начальника Управління Держпраці у Черкаській області Жаркова М.В. прийняв постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61, якою на позивача накладено штраф у розмірі 96000 гривень.

07 листопада 2021 року постановою державного виконавця Жашківського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження №67417304 для примусового виконання постанови №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61 від 20.09.2021 та стягнуто з позивача виконавчий збір в сумі 9600 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив штраф в сумі 96000 грн згідно квитанції № 0.0.2.2 від 19.05.2022 та виконавчий збір в сумі 9600 грн згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 19.10.2022.

Постановою державного виконавця Жашківського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області від 20.10.2022 виконавче провадження №67417304 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу.

У той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 580/9020/21 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 про залишення без задоволення адміністративного позову позивача скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця Демченка Миколи Миколайовича до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61 від 20 вересня 2021 року.

11.10.2023 року позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про перерахування коштів, у якій просив повернути на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 105600 грн у зв`язку зі скасуванням постанови про накладення штрафу.

У відповідь, листом № 05.1-19-01-10/7748 від 19.10.2023, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області повідомило про відсутність підстав для повернення коштів без подання відповідного подання контролюючого органу у відповідності до вимог Порядку № 787, у зв`язку з чим заяву позивача повернуло без виконання.

19.01.2024 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про перерахування коштів, у якій просив повернути на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 105600 грн у зв`язку зі скасуванням постанови про накладення штрафу.

У відповідь, листом № Ц/1/3405-24 від 25.01.2024, Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 запропонувало позивачу звернутись до господарського суду із позовом про повернення безпідставно набутого майна (коштів).

Відтак, оскільки відповідачі добровільно не повернули безпідставно отримані кошти, позивач звернувся із даним позовом на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 Цивільного кодексу України ).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 Цивільного кодексу України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу, однак надалі, з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови, відповідна юридична підстава відпала.

При цьому, порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. У даному випадку, оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанова від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17). Отже, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі №910/5880/21 виклала висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання, а вимога про стягнення цих коштів належить до юрисдикції господарського суду. Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно утримувану. На такі правовідносини приписи Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди та Порядку № 787 не поширюються.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відтак, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 580/9020/21 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Демченка Миколи Миколайовича до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено та визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61 від 20 вересня 2021 року, правові підстави утримання Державою сплачених позивачем в якості адміністративно-господарського штрафу коштів в розмірі 96000,00 грн відпали.

Доказів повернення позивачу грошових коштів в розмірі 96000,00 грн матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Як вже зазначалось, кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 96000,00 грн підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини 2 та 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого було стягнуто виконавчий збір, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21.

У разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема, внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства, платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки постанова Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧК 451/1493/1/НД/СПТД-ФС-61 від 20 вересня 2021 року є виконавчим документом, яка виконувалася в межах виконавчого провадження №67417304, була визнана протиправною та скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2022 у справі № 580/9020/21 з Державного бюджету України підлягає поверненню сплачений позивачем в межах вказаного виконавчого провадження виконавчий збір у розмірі 9600,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач-2 під час розгляду справи не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм правом на подання відзиву, у свою чергу відповідач-1 у відзиві на позовну заяву зауважив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За викладених обставин, у зв`язку із задоволенням позову та враховуючи, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через органи державної влади, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Демченка Миколи Миколайовича до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення 105600,00 грн задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Демченка Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) безпідставно утримувані грошові кошти в сумі 105600 (сто п`ять тисяч шістсот) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04.02.2025.

СуддяТ.В. Васильченко