ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" січня 2025 р. Справа № 911/369/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали заяви Адвокатського бюро «Мамаєва Дмитра Юрійовича» (вх. № 160/25 від 28.01.2025) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради 163367,05 грн,

встановив:

Адвокатське бюро «Мамаєва Дмитра Юрійовича» звернулося до Господарського суду Київської області із заявою (вх. № 160/25 від 28.01.2025) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради заборгованості за договором про надання правової допомоги № 20/03/24-1 від 20.03.2024 у розмірі 163367,05 грн, з яких: 147793,49 грн основного боргу, 9554,08 грн пені, 4917,09 грн інфляційних втрат і 1102,39 грн 3% річних.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Зміст поданої заяви свідчить про те, що крім суми основної заборгованості за договором, а також 3% річних та інфляційних втрат, стягувач заявив до боржника вимогу про стягнення пені за порушення строків оплати за договором у розмірі 9554,08 грн.

За приписами частини першої статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Крім того, за змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України, одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Дослідивши зміст договору про надання правової допомоги № 20/03/24-1 від 20.03.2024, за яким заявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, суд установив, що сторони не узгодили та не зафіксували у договорі відповідальність у вигляді пені, а також не визначили її розміру.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу в частині стягнення 9554,08 грн пені.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтею 148, пунктом 3 частини першої статті 152, частиною третьою статті 152, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Адвокатському бюро «Мамаєва Дмитра Юрійовича» у видачі судового наказу в частині за вимогою про стягнення з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради 9554,08 грн пені.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін