ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 р. Справа № 917/777/20(440/1449/20)

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, 36000, м Полтава, вул. Європейська, 4, ідент. код 43142831

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 36039, м. Полтава, вул. Вячеслава Чорновола, 22-а, ідент. код 32017261

про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника

в межах справи про банкрутство № 917/777/20

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна", вул.Данила Щербаківського, 58, м.Київ, ідент. код 34014304

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул.Чорновола, 22а, м.Полтава, 36039, ідент. код 32017261

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2020 року Головне управління ДПС у Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому просило надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Позов вмотивовано тим, що станом на момент звернення податкового органу до суду ДП "Полтавський облавтодор" має податковий борг в сумі 14 387 198,93 грн, що підтверджується розрахунком суми податкового боргу, витягами з інтегрованих карток платника податків, актом опису майна, рішеннями адміністративного суду, інкасовими дорученнями.

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 15 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погодившись з рішеннями судів, ГУ ДПС у Полтавській області подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційну скаргу вмотивовано тим, що суди попередніх інстанцій застосували приписи статті 95 ПК України та Закону №2864-ІІІ без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 квітня 2020 року (справа №822/1262/17), від 10 квітня 2020 року (справа №826/18574/14), від 9 жовтня 2018 року (справа №826/11262/15).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.10.2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задоволено частково, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року скасовано, а справу № 440/1449/20 направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника прийнято до провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року передано справу № 440/1449/20 до Господарського суду Полтавської області для подальшого розгляду в межах провадження у справі № 917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.12.2021 року справі присвоєно єдиний унікальний номер № 917/777/20(440/1449/20) та передано її на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2022 року прийнято справу № 917/777/20(440/1449/20) за позовною заявою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника до провадження в межах справи про банкрутство № 917/777/20 Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Зупинено провадження у справі № 917/777/20(440/1449/20) до повернення справи № 917/777/20 про банкрутство ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Господарського суду Полтавської області з апеляційної інстанції.

03.02.2022 рову від Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до суду надійшов відзив на позовну заяву № 01-10/19-3 від 31.01.2022 року (вх. № 1259), у якому вказує на те, що повністю не погоджується з аргументами, викладеними позивачем у позовній заяві.

08.05.2023 року у зв`язку з закінченням апеляційного провадження матеріали справи №917/777/20 про банкрутство ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" повернулися до Господарського суду Полтавської області з апеляційної інстанції.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2023 року поновлено провадження у справі № 917/777/20(440/1449/20).

Однак, розпорядженням керівника апарату суду 31.05.2023 року № 76 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/777/20 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 року справу № 917/777/20 розподілено судді Білоусову С.М.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року прийнято справу № 917/777/20 до свого провадження.

Вказана позовна заява відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.06.2023 року приєднана судді Білоусову С.М. до справи.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.06.2023 року прийнято справу № 917/777/20(440/1449/20) за позовною заявою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника до свого провадження в межах справи про банкрутство ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

24.07.2023 року від Головного управління ДПС у Полтавській області до суду надійшло клопотання (вх. № 9092) про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

24.07.2023 року Головне управління ДПС у Полтавській області надало до суду відповідь на відзив (вх. № 9093), у якій повністю підтримав свій позов та просив його задовольнити.

Ухвалою від 25.07.2023 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 29.08.2023 року на 10:45.

Підготовче засідання у даній справі судом неодноразово відкладалося.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 917/777/20(440/1449/20) та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2024 року на 11:00.

30.04.2024 року від ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до суду надійшли додаткові пояснення № 01-10/71-16 від 29.04.2024 року (вх. № 6033).

26.07.2024 року від ГУ ДПС у Полтавській області через систему "Електронний суд" надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 04.06.2024 року (вх. № 10204).

08.10.2024 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення від 07.10.2024 року (вх. 13299), у яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи по суті ухвалами суду відкладався.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.11.2024 року відкладено розгляд справи по суті на 17.12.2024 р. на 11:30 та запропоновано Головному управлінню Державної податкової служби у Полтавській області надати своє реагування на додаткові пояснення ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області 10.12.2024 року через систему "Електронний суд" надало пояснення (вх. № 16773).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 року відкладено розгляд справи № 917/777/20(440/1449/20) по суті на 21.01.2025 року на 10:30.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Статуту ДП "Полтавський облавтодор" створене згідно із наказом Державної служби автомобільних доріг України від 9 квітня 2002 року № 156 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 221 "Про утворення відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" і наказу Державної служби автомобільних доріг України від 5 березня 2002 року №93 (пункт 1.1. Статуту).

Засновником ДП "Полтавський облавтодор" є акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (пункт 1.4. Статуту). Підприємство засноване з метою одержання прибутку, задоволення потреб фізичних і юридичних осіб, територіальних громад і держави у безпечних та якісних автомобільних дорогах загального користування, його роботах, послугах і товарах, а також сприяння розвитку дорожньої галузі України (пункт 2.1. Статуту).

Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 наказу Державної служби автомобільних доріг від 9 квітня 2002 року № 156 з метою забезпечення діяльності дочірніх підприємств наказано передати частину майна і коштів Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" дочірнім підприємствам, серед яких у пункті 18 Додатку до вказаного наказу зазначено ДП "Полтавський облавтодор".

З акта передачі майна в оперативне управління на виконання наказу Державної служби автомобільних доріг від 9 квітня 2002 року №156 за ДП "Полтавський облавтодор" було закріплене майно станом на 31 березня 2002 року у сумі 47 463 541 грн.

Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" утворене згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 221 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в розділі 2 якої визначено, що у державній власності закріплюється 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії.

Згідно із статутом акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" засновником компанії є Державне агентство автомобільних доріг України (пункт 1.2. Статуту). У державній власності закріплюється 100 відсотків акцій Компанії з забороною їх відчуження, використання для формування статутних капіталів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії (пункт 8.2. Статуту).

Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зареєстроване як юридична особа, взяте на облік як платник податків у Головному управлінні ДПС у Полтавській області, Управління у м. Полтаві, ДПІ у м. Полтаві (м. Полтава), що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

5 грудня 2016 року контролюючим органом винесено податкову вимогу форми Ю №3997-17 на загальну суму 5569422,35 грн, яка була надіслана відповідачу та отримана ним 8 грудня 2016 року. Вказана податкова вимога в адміністративному та у судовому порядку не оскаржувалась.

Головне управління ДПС у Полтавській області зверталось до адміністративного суду з позовами про стягнення з ДП "Полтавський облавтодор" податкового боргу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 1640/2911/18, яке набрало законної сили 24 листопада 2018 року, стягнуто кошти з рахунків ДП "Полтавський облавтодор" на суму податкового боргу у загальному розмірі 7 848 952,40 грн (з яких 7 544 103,05 грн - заборгованість з податку на додану вартість, 304 849,35 грн - з податку на прибуток підприємств).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 440/4633/18, яке набрало законної сили 12 квітня 2019 року, стягнуто кошти з рахунків ДП "Полтавський облавтодор" на суму податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у розмірі 2 905 893,89 грн.

Згідно із статтею 89 Податкового кодексу України, позивачем прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 10398/10/16-01-17-32 від 6 грудня 2016 року. Відповідно до вказаного рішення:

- податковим керуючим Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Олійником О.Б. описано майно ДП "Полтавський облавтодор" у податкову заставу на загальну суму 5 569 511,99 грн, про що 28 грудня 2016 року внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 51165610, що підтверджується актом опису майна від 27 грудня 2016 року № 86/16-01-17-12 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- податковим керуючим Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Білай С.В. описано майно ДП "Полтавський облавтодор" у податкову заставу на загальну суму 5 639 930,60 грн, про що 16 лютого 2017 року внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 51488778, що підтверджується актом опису майна від 13 лютого 2017 року №1/16-01 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- податковим керуючим Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Білай С.В. описано майно ДП "Полтавський облавтодор" у податкову заставу на загальну суму 13 004 220,47 грн, про що 26 березня 2019 року внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 58815402, що підтверджується актом опису майна від 22 березня 2019 року № 5/16-31-50-17-35 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- податковим керуючим Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Білай С.В. описано майно ДП "Полтавський облавтодор" у податкову заставу на загальну суму 13 606 930,13 грн, про що 20 лютого 2020 року внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 64889909, що підтверджується актом опису майна від 18 лютого 2020 року №1/16-31-50-10-34 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

До банків, обслуговуючих платника податків, Головним управлінням ДПС у Полтавській області були направлені платіжні вимоги для стягнення податкового боргу (інкасові доручення) від 6 листопада 2019 року № 88, № 89, № 90, № 91, № 94, № 95, № 100, № 101, № 102, № 106, № 107, № 108, № 109, № 113, № 103, № 104, № 99, № 98, № 97, № 96, № 110, № 111, № 112 та від 6 травня 2019 року № 547, № 548, № 549, № 550, № 552, № 554, № 555, № 556, № 527, № 526, № 529, № 528, № 530, № 531, № 532, № 533, № 537, № 536, № 540, № 541, № 542, № 543, № 544, № 545, які були повернуті без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктами 9.8, 9.9 глави 9, пунктами 11.5, 11.7, 11.11 глави 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, у зв`язку з: відсутністю коштів на рахунках відповідача; надходження інкасового документа після іншого виконавчого документа, ніж той, для забезпечення якого першочергово накладено арешт, і на рахунку немає інших (крім арештованих) коштів.

Станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом ДП "Полтавський облавтодор" має податковий борг у загальній сумі 14 387 198,93 грн, що підтверджується розрахунком суми податкового боргу, розрахунком пені та витягами з інтегрованих карток платника податків.

Позивач вважаючи, що іншим способом погасити податковий борг неможливо, звернувся до суду з даними позовом, в якому просить надати дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями абзацу першого підпункту 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з підпунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що звернення контролюючим органом до суду з позовними вимогами щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків має відбуватись після звернення про погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податку, зокрема шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих платника податку, і лише в разі недостатності коштів податковий орган має право звернутися до суду з вимогами про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку, що перебуває у податковій заставі.

Податковим кодексом України встановлено черговість вжиття податковим органом заходів щодо погашення податкового боргу: спочатку приймаються заходи для стягнення коштів з платника податків, а у разі їх недостатності погашення податкового боргу здійснюється за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, при вирішенні вимог про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, до предмету доказування входять обставини щодо переліку усіх відкритих платником податків банківських рахунків, наявність/відсутність на таких рахунках грошових коштів, необхідних для погашення наявної у відповідача суми податкового боргу, а також вчинення податковим органом дій щодо стягнення коштів з таких рахунків. На переконання cуду, при застосуванні приписів статті 95 ПК України з`ясування саме цих обставин є першочерговим. Питання ж щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону № 2864-ІІІ у взаємозв`язку з положеннями пункту 87.2 статті 87 ПК України підлягає вирішенню судами за наслідками перевірки обставин дотримання податковим органом вищезазначених процедур та встановлення обставин того, що податковий орган дійсно вжив усю сукупність заходів, спрямованих на стягнення коштів з платника податків до звернення з вимогами про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі № 917/777/20 про банкрутство ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядження майном.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 918/420/16, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі N 908/405/14, від 11.07.2018 у справі N 922/3040/17, від 29.11.2019 у справах N 908/130/15-г і N 923/1194/17, від 05.02.2020 у справі N 921/557/15-г/10).

Відповідно до ст. 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Таким чином, законодавцем встановлена пряма заборона стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства. Перелік виключень з цього правила є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Вжиття заходів, спрямованих на стягнення вимог кредитором, має наслідком порушення черговості погашення вимог під час процедури розпорядження майном у справі про банкрутство боржника, є порушенням КУзПБ.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відповідно до приписів абз. 2 ч. 6 ст. 41 КУзПБ, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДПС у Полтавській області вжито заходів з погашення податкового боргу, у тому числі шляхом направлення податкової вимоги, звернення до суду із заявою про стягнення коштів, а також звернення до банку, що не призвело до погашення заборгованості відповідача за рахунок його грошових коштів, через їх відсутність на рахунках платника податків.

Суд було встановлено, що ПАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" утворене згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 221, у пункті 2 якої встановлено, що: "засновником Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг; повноваження вищого органу управління покладаються на засновника Компанії; у державній власності закріплюються 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема, передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії; акціонерами Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію Компанії".

Відповідно до преамбули Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи все зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки в статутному фонді відповідача частка держави становить не менше 25 відсотків, а заставне майно належить до основних засобів, які забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, у зв`язку з чим відсутні підстави для надання податковому органу дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна відповідача.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення, витрати, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи покладається на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись нормами Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 31.01.2025 року.

Суддя Білоусов С. М.