ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2025 р. Справа № 924/1085/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Гарант" , с. Глиниця Чернівецької обл.

до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс"

про стягнення 43199,00 грн.

встановив: приватне підприємство "Гарант" звернулось до Господарського суду Хмельницької області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" 43199,00 грн заборгованості за транспортні послуги з міжнародного перевезення вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про неналежне виконання відповідачем зобов`язань зі оплати наданих згідно замовлення 24/05/2024 3-2 Hin транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 903, 909, 916 ЦК України , ст.ст. 193, 216, 230, 291 ГК України.

Ухвалою суду від 12.12.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1085/24 для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позов не надав, ухвала суду від 12.12.2024 направлена на адресу відповідача повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою відділення «Укрпошти» .

З приводу наведеного судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

24.05.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" (Замовник) та приватним підприємством "Гарант" (Виконавець) укладено договір №24/05-2024-34 про надання послуг по перевезенню (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого, Виконавець зобов`язується надати транспортні послуги з доставки вантажів до пунктів призначення в установлений строк та видавати їх вантажоодержувачам, а Замовник приймати та оплачувати надані послуги.

Згідно із п. 1.2 Договору, предметом даного договору є надання послуг Виконавця з перевезень вантажів транспортними засобами за заявками Замовника чи вантажовідправника.

Пунктом 1.4 Договору унормовано, що вид, найменування вантажу, його кількість (тоннаж), пункти відправлення та призначення, а також інші умови перевезення вказуються в Заявці Замовника (вантажовідправника). Сторони погодили, що до Договору, в межах строку його дії, може бути подано необмежену кількість Заявок.

Перевезення здійснюється автомобільними транспортними засобами в межах митної території України та у міжнародних перевезеннях ( п. 1.5 Договору).

В п. 2.1 Договору, зокрема, зазначено, що для здійснення кожного перевезення Замовник особисто чи від імені вантажовідправника надає Виконавцю Заявку.

Сторони погодили, що Заявка на перевезення передається Виконавцю шляхом електронного зв`язку (п. 2.2 Договору).

Фактом погодження Виконавцем Заявки є виставлений Замовнику рахунок/товарно-транспортна накладна про оплату даного перевезення (п. 2.3 Договору).

Згідно із п. 4.1 Договору, після виконання перевезення по кожній Заявці, Виконавець складає акт наданих послуг, в якому фіксує факт перевезення вантажу, його кількість (тоннаж), належне (неналежне) виконання, вартість перевезення.

Акт наданих послуг складається у 2 (двох) оригінальних примірниках, підписується уповноваженою особою Виконавця, скріплюється печаткою Виконавця та передається на затвердження Замовнику шляхом особистого вручення, кур`єром або за допомогою поштового зв`язку ( п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 4.3 Договору, Замовник протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання акту наданих послуг затверджує його або надає письмову мотивовану відмову. Затвердження здійснюється шляхом підписання уповноваженою особою Замовника акту наданих послуг та направлення одного із його примірників Виконавцю. З моменту затвердження акту наданих послуг Заявки, на підставі яких він складений, вважається виконаним.

Відповідно до п. 5.1 Договору, вартість Договору представляє собою арифметичну суму ціни перевезення за усіма Заявками, виконаними відповідно до умов цього договору.

У п. 5.3 Договору унормовано, що розрахунок за кожну поставлену партію Товару здійснюється Замовником протягом 7 (семи) календарних днів, з дня отримання відповідної партії Товару по товарно-транспортній накладній в сумі, які зазначена за таку партію Товару.

Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати Виконавцю кошти за виконану роботу (п. 6.1.1 Договору).

Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за фактично поставлений товар (п. 6.4.1 Договору).

Відповідно до п.10.2 Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками Сторін і діє до 31.12.2024.

Згідно із п.10.5 Договору, всі додатки до цього Договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками Сторін вважаються невід`ємною складовою частиною цього Договору.

Договір містить підписи представників сторін, скріплені відтисками печаток.

В замовленні 24/05/2024 3-2 Hm на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 24/05/2024, яке містить підписи представників та відтиски печаток сторін, зокрема визначено: дата та час завантаження: 27.05.2024; маршрут перевезення та вивантаження: Луцьк (Україна) Dornesti (Romania); пункт завантаження - м. Луцьк, вул. Мамсурова,10, пункт замитнення - м. Луцьк, пункт перетину кордону - Порубне, пункт розвантаження, пункт розмитнення -Str CAIEA/CERNAUTI Dornesti 727210; назва вантажу, його об`єм і маса: цукор в біг-бегах (23т); марка автомобіля: МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; вартість перевезення без ПДВ: 1100,00 євро після розвантаження по скан-копіям до 5 банківських днів.

З наявної в матеріалах справи копії міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №630310 від 28.05.2024 вбачається, зокрема, здійснення доставки товару - цукор білий 23 біг-бега, транспортним засобом з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з м. Луцьк (Україна) до Dornesti (Romania). Товарно-транспортна накладна містить відмітки вантажоодержувача, митних органів, вантажовідправника та перевізника.

На підставі замовлення 24/05/2024 3-2 Hm позивачем виставлено відповідачу рахунок - фактуру №СФ-0000063 від 31.05.2024 на суму 48199,00 грн за надання міжнародних транспортних послуг по перевезенню вантажу за маршрутом: м. Луцьк (Україна) - м. Дорнешти (Румунія) автомобілем MAN НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Сторонами складено, підписано та скріплено відтисками печаток акт №ОУ-0000023 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2024, в якому зазначено, що ПП "Гарант" були надані послуги по рахунку №СФ-0000063 від 31.05.2024 згідно із замовленням 24/05/2024 3-2Hm від 24.05.2024, а саме: міжнародні транспортні послуги по перевезенню вантажу за маршрутом: м. Луцьк (Україна) м. Дорнешти (Румунія) автомобілем MAN НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на загальну суму 48199,00 грн. Акт містить підписи представників та відтиски печаток сторін.

Відповідач за надані на підставі замовлення від 24.05.2024 транспортні послуги відповідно до платіжної інструкції №261 від 08.10.2024 сплатив 5000,00 грн.

В зв`язку із несплатою відповідачем решти наданих послуг, відповідач просить стягнути з останнього 43199,00 грн.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 ГК України також визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи слідує, що між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем 24.05.2024 укладено договір №24/05-2024-34 про надання послуг по перевезенню та замовлення 24/05/2024 3-2 Hm на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 24.05.2024, відповідно до яких Приватне підприємство "Гарант" зобов`язалось надати транспортні послуги з доставки вантажу - цукор в біг-бегах (23т) по маршруту Луцьк (Україна) Dornesti (Romania); пункт розвантаження, пункт розмитнення -Str CAIEA/CERNAUTI 727210, загальною вартістю 1100,00 євро.

Відповідно до частини першої статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 ст. 929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено перевезення вантажу, відповідно до укладеного з відповідачем замовлення 24/05/2024 3-2 Hm2 від 24.05.2024 та договору №24/05-2024-34 про надання послуг по перевезенню від 24.05.2024, в підтвердження чого надано міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №630310 від 28.05.2024 з відмітками про завантаження, проходження митного декларування, вивантаження та отримання вантажу.

Доказів, які б свідчили про наявність зауважень щодо здіснення перевезення вантажу суду не подано.

Позивачем на підставі замовлення 24/05/2024 3-2 Hm від 24.05.2024 виставлено відповідачу рахунок - фактуру №СФ-0000063 від 31.05.2024 на суму 48199,00 грн за надання міжнародних транспортних послуг по перевезенню вантажу за маршрутом: м. Луцьк (Україна) - м. Дорнешти (Румунія) автомобілем MAN НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та сторонами складено відповідний акт №ОУ-0000023 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2024 на загальну суму 48199,00 грн.

Сторони у п. 5.3 Договору узгоджено, що розрахунок за кожну поставлену партію Товару здійснюється Замовником протягом 7 (семи) календарних днів, з дня отримання відповідної партії Товару по товарно-транспортній накладній в сумі, яка зазначена за таку партію Товару.

Статтями 526 ЦК України, 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було лише частково здійснено оплату наданих транспортних послуг з перевезення, а саме сплачено 5000 грн., в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 43199,00 грн.

Доказів, які б спростовували вчинення позивачем дій, визначених у Договорі та Заявці на надання транспортних послуг та доказів щодо повної сплати вартості наданих послуг суду не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи подані до матеріалів справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 43199,00 грн заборгованості за надані послуги з перевезення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів на спростування позовних вимог суду не подано.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.

Крім того, статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У позові позивач просить стягнути з відповідача 6500,00 грн витрат понесених на правову допомогу адвоката та 2000,00 грн відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем, у разі задоволення позову.

Судом враховується, що відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Водночас, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 27.11.2024 укладеного між та ПП "Гарант" (Довіритель) та адвокатським бюро "Лози" (Повірений) згідно з п.1.1 якого Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник із ТОВ "Поділлятранс". З цією метою здійснити огляд, аналіз та попередню правову оцінку документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (3 год.); провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу ( 0,5 год ); здійснити аналіз судової практики (1 год ); провести арифметичні розрахунки (0,5 год ); підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (7 год.); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу ( 3 год ).

Відповідно до п. 2.1 договору за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього Договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 6500,00 грн.

При задоволенні позову Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 1500,00 грн (п. 2.3. Договору).

Між приватним підприємством "Гарант" (Довіритель) та адвокатським бюро "Лози" (Повірений) на підставі договору про надання правової допомоги від 27.11.2024 складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 29.11.2024 в якому зазначено про надання Повіреним послуг по правовій допомозі у спорі, що виник з ТОВ "Поділлятранс": 1. огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (3 год.); проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0 год.15 хв.); аналіз судової практики (0 год. 50 хв); проведення арифметичних розрахунків (0 год. 20 хв.); підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви ( 7 год. 30 хв.); вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, в т.ч. забезпечення виконання судового рішення ( 3 год.) на загальну на суму 6500,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №04-11 від 29.11.2024 приватне підприємство "Гарант" сплатило адвокатському бюро "Лози" 6500,00 грн, підстава: "Договір про правову допомогу №бн від 27.11.2024".

Надання послуг Адвокатським бюро "Лози" в особі адвоката Лози Віктора Миколайовича також підтверджується довіреністю від 27.11.2024 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008.

Судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо оцінки інформації в акті приймання правничої допомоги зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 Верховний Суд, здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справи; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21.

Отже, Верховний Суд у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Однак, застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 126 ГПК України, так і у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, згідно з висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 правовою позицією, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Верховний Суд у постанові від 30.08.2023 у справі №911/3586/21 зазначив, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, здійснюючи оцінку витрат позивача на професійну правничу допомогу, судом зауважується, що згідно з договором про надання правничої допомоги від 27.11.2024 адвокатом Лозою В.М. позивачу була надана правнича допомога у справі всього на суму 6500,00 грн, а також у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі позивач зобов`язався сплатити представникові премію (гонорар успіху) у сумі 1500,00 грн.

Суд звертає увагу, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (такий висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) виснувала, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", не є обов`язковими для суду в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Варто враховувати, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Водночас, суд враховує те, що спір у цій справі №924/1085/24 для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом; регулювання спірних правовідносин не передбачає великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню та судової практики для підготовки правової позиції у справі, матеріали справи не містять великої кількості документів (договір, замовлення, міжнародна товарно-транспортна накладна, рахунок-фактура, акт здачі-прийняття робіт, докази оплати), на дослідження яких би адвокат витратив значний час; проведення розрахунку зводиться до однієї арифметичної дії (48199,00 грн (сума наданих послуг) - 5000,00 ( сума сплати); предметом спору є стягнення грошових коштів в сумі 43199,00 грн; наведені в договорі та акті наданих послуг огляд, вивчення, аналіз попередня правова оцінка документів, підготовка пакета документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви є взаємопов`язаними процесами, які включають аналогічні дії адвоката; не конкретизовані та не надані в підтвердження їх вчинення докази щодо "інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу" .

Також , суд враховує те, що в п. 2.3. договору про правову допомогу від 27.11.2024 визначено, що при задоволенні позову Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 1500,00 грн, натомість позивач просить відшкодувати 2000 грн. "гонорару успіху".

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, зважаючи на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду представником позивача документів, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру враховуючи предмет та підстави позову, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в сумі 6500,00 грн та 2000,00 грн у якості відшкодування гонорару успіху є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, необхідністю витраченого часу на надання таких послуг, а також не відповідає критерію розумності їх розміру.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру, з огляду на розумну необхідність судових витрат у цій справі до 6000 грн

В решті вимог відповідача слід відмовити як таких, що не відповідають зазначеним вище принципам та критеріям.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов приватного підприємства "Гарант" , с. Глиниця Чернівецької обл. до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс", м. Хмельницький про стягнення 43199,00 грн задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" (29016, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, буд. 28, кв. 24, код 42598351) на користь приватного підприємства "Гарант" ( 59355, Чернівецька обл., Кіцманський район, с. Глиниця, код 21421763) 43199,00 грн (сорок три тисячі сто дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок) боргу, 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) витрат зі сплати судового збору, 6000,00 грн. ( шість тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу .

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя В.В. Виноградова