ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
22.01.2025 року м.Дніпро Справа № 904/1986/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення
у справі № 904/1986/22
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1"
до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича
відповідача- 2 Дніпровської міської ради
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради
про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтв про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення позивачеві перешкод у доступі і користуванні допоміжними приміщеннями
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.11.2024 апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі №904/1986/22 задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі № 904/1986/22 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі № 904/1986/22 залишено без змін. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладено на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1".
Від Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої просить стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" на користь Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича витрати на професійну правничу допомогу в Центральному апеляційному господарському суді у сумі 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
20.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСББ "Гоголевський-1" надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких просить відмовити позивачу у його вимогах в повному обсязі.
20.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від ФОП Рогожана В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та його уповноваженого представника, в якому підтримав свої вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.
В судовому засіданні 22.01.2025 приймали участь представники позивача. Відповідачі-1,2 та треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви, апеляційної/касаційної скарги до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому у відповідності до ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи наявні докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, зважаючи на заяву відповідача-1 про розгляд справи без його участі та необхідність дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, з огляду на сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та її висловлення у поданих процесуальних документах, констатуючи достатність матеріалів для вирішення процесуального питання щодо ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд відповідної заяви за наявними матеріалами та без участі представника учасників справи, які не з`явилися.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представники позивача в судовому засіданні 22.01.2025 заперечили проти задоволення заяви відповідача-1, просили відмовити останньому у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, зазначає, що розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі №904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи засвідчується наступне.
Під час подання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі Відповідач-1 вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, що становив 20 000,00 грн.
07.11.2024 року в судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі представником ФОП Рогожана В.В. адвокатом Ковалевським М. С.. зроблено заяву до суду про покладення всіх судових витрат у цій справі на позивача, у тому числі, витрат на професійну правничу допомогу, а також про те, що відповідачем-1, Рогожаном В.В., протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення будуть надані до суду всі вищенаведені у цій заяві докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій господарській справі під час її розгляду в суді апеляційної інстанції.
12.11.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої просить стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" на користь Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича витрати на професійну правничу допомогу в Центральному апеляційному господарському суді у сумі 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
Так, з наданих суду документів вбачається, що між Рогожаном В.В. та адвокатом Ковалевським Михайлом Станіславовичем (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1898 від 15.09.2008 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №8 від 16 жовтня 1995 року) укладено договір про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року, копію якого надано відповідачем до суду разом з Відзивом на позовну заяву позивача.
Згідно з пунктом 1 вказаного Договору Адвокат зобов`язався здійснити представництво в моїх інтересах в місцевому, апеляційному касаційному судах під час розгляду справи №904/1986/22 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» до мене, Рогожана Вячеслава Вікторовича (відповідач-1). Дніпровської міської ради (відповілдач-2). третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Управління державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради, третя-особа-2 - виконавчий комітет Дніпровської міської ради про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном, яким позивачу відмовлено в позовних вимогах у повному обсязі.
Відповідно до п. 2 вказаного Договору адвокат під час виконання цього доручення користується всіма правами представника сторони в суді, визначеними чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 4 вказаного Договору за правову допомогу, надану згідно з пунктом 1 цього Договору, Клієнт сплатить Адвокату винагороду у розмірі та в порядку, визначених у додатковій угоді.
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №2 від 16 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року, копія якої надається до суду разом з цією заявою, загальна вартість наданої правничої допомоги під час розгляду цієї справи в Центральному апеляційному господарському суді становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп., яка складається з вартості надання адвокатом наступних правничих послуг:
- підготовки Відзиву Рогожана В.В. на апеляційну скаргу Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 року у справі №904/1986/22 за позовом Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» до відповідача- 1. Рогожана В. В., відповідача-2, Дніпровської міської ради, треті сторони - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтв про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення позивачеві перешкод у доступі і користуванні допоміжними приміщеннями - вартість 6000 гри.;
- представництва Адвокатом інтересів Клієнта в судовому засіданні в Центральному апеляційному господарському суді під час розгляду апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/1986/22 від 11.12.2023 року за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» до Рогожана Вячеслава Вікторовича (відповідач-1), Дніпровської міської ради (відповідач-2). третя особа-1. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- 2 - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, третя особа-2. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтв про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення позивачеві перешкод у доступі і користуванні допоміжними приміщеннями, - вартість 14 000 грн. (з розрахунку прийняття Адвокатом участі в 4 судових засіданнях (вартість 1 (одного) судового дня - 3 500 грн.)).
Сторони досягли згоди, що остаточна загальна сума розміру винагороди (гонорару) Адвокату, встановлена цим пунктом Додаткової угоди №2. визначається Сторонами після закінчення розгляду цієї справи в Центральному апеляційному господарському суді з урахуванням складності питання, фактично витраченого Адвокатом часу на виконання доручення та вартості послуги, та вказується в Акті приймання наданої правничої допомоги згідно Додаткової угоди №2 від 16 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року (надалі - «Акт приймання наданої правничої допомоги»), який є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно пункту 3 Додаткової угоди №2 від 16.02.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року Клієнт зобов`язується сплатити винагороду (гонорар) Адвокату за надані ним правничі послуги у повному розмірі протягом 30 (тридцяти) днів з дати підписання сторонами Акту наданої правничої допомоги відповідно до п. 2 цієї Додаткової угоди №2.
Види та кількість наданих адвокатом Ковалевським М.С. правничих послуг, наданих згідно з Додатковою угодою №2 від 16 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року, під час розгляду справи №904/1986/22 в Центральному апеляційному господарському суді підтверджується Детальним описом робіт (наданих послуг), складеним Адвокатом.
11.11.2024 року між Рогожаном В.В. та адвокатом Ковалевським М.С. підписано Акт приймання наданої правничої допомоги згідно з Додатковою угодою №2 від 16 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року, копія якого додається до цієї заяви, згідно з яким загальна вартість наданих Адвокатом послуг склала 16 500 (двадцять тисяч) гри. 00 коп. Відповідно з цим Актом Адвокат Ковалевський М. С. надав, а відповідач-1. Рогожан В. В., прийняв наступну правничу допомогу:
- підготовка Відзиву Рогожана В.В. на апеляційну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський- 1» на рішення Господарського суду в Дніпропетровській області від 11.12.2023 року у справі №904/1986/22 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський- 1» до відповідача-1. Рогожана В. В., відповідача-2, Дніпровської міської ради, треті сторони - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтв про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення позивачеві перешкод у доступі і користуванні допоміжними приміщеннями - кількість годин/судових днів 30 год.; вартість наданої правничої допомоги 6 000,00 грн;
- представництво Адвокатом інтересів Клієнта. Рогожана В.В. в Центральному апеляційному господарському суді під час розгляду апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 року у справі №904/1986/22 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголевський-1» до відповідача-1. Рогожана В. В., відповідача-2, Дніпровської міської ради, треті сторони - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтв про право власності, скасування реєстрації права власності та усунення позивачеві перешкод у доступі і користуванні допоміжними приміщеннями - кількість годин/судових днів 3 (три) судових дні: 13.06.2024 року, 16.09.2024 року, 07.11.2024 року; вартість наданої правничої допомоги 10 500,00 грн;
Всього: 16 500,00 грн.
Станом на дату подання цієї заяви до суду вказані витрати за надану правничу допомогу адвокатом Ковалевським М.С. Рогожаном В.В. не оплачені.
У поданих до суду запереченнях позивач зазначає, що конкретно в даному випадку розмір заявлених Відповідачем витрат є неспівмірним та таким, що не може бути задоволеним в заявленому розмірі.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом до заяви про стягнення судових витрат було надано:
Договір про надання правової допомоги від 17 серпня 2022 року. У зазначеному договорі, не визначений розмір гонорару адвоката, а лише зазначено у п. 4, що за правову допомогу, надану згідно з п. 1 цього договору, Клієнт сплатить винагороду в розмірі та в порядку визначеному у додатковій угоді. Тобто відповідач укладаючи з адвокатом Ковалевським Михайлом Станіславовичем договір про надання правової допомоги від 17 серпня 2022 року, взагалі не визначив розмір гонорару.
- Підготовка відзиву Рогожана В. В. на апеляційну скаргу по справі № 904/1986/22 становить 6 000,00 гривень. Вартість у розмірі в даному випадкові є не співмірною з складністю справи, та часом який витрачений адвокатом.
- Участь в судовому засіданні по господарській справі № 904/1986/22 - 14 000,00 гривень, (вартість 1 (одного) судового дня - 3 500,00 гривень.
Детальний опис робіт (наданих послуг) від 11.11.2024 року, у якому зазначено, що адвокат Ковалевським Михайло Станіславович прийняв участь у трьох судових засіданнях вартість яких складає 13 500,00 гривень. Хочу звернути увагу суду, шо з трьох призначених засіданнях відбулося лише два судових засідання. У зв`язку з чим, стягнення 13 500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу є неправомірним. Більш того, слід відмітити той факт, що вартість участі адвоката у 1 (одному) судовому засіданні у розмірі 3 500,00 гривень - є неспівмірною з складністю справи, та часом який витрачений адвокатом.
Судом враховуються висновки Верховного Суду викладені в постанові від 15.03.2024 у справі № 912/921/23, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Щодо аргументів ОСББ "Гоголевський-1" про те, що відповідач-1 у договорі від 17 серпня 2022 року взагалі не визначив розмір гонорару, то необхідно зазначити, що згідно з пунктом 4 вказаного Договору за правову допомогу, надану згідно з пунктом 1 цього Договору, Клієнт сплатить Адвокату винагороду у розмірі та в порядку, визначених у додатковій угоді.
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №2 від 16 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року загальна вартість наданої правничої допомоги під час розгляду цієї справи в Центральному апеляційному господарському суді становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.
Відповідачем-1 на час вирішення його заяви про розподіл судових витрат не було надано доказів понесення витрат на правову допомогу, втім, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зазначений висновок відповідає висновку об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Між тим, колегія суддів приймає до уваги, що згідно ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).
У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд виклав правову позицію, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
За змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, недотримання на її думку, вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014, "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018).
Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але і враховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Проаналізувавши наведені документи та вказані в Акті послуги з урахуванням вимог, зокрема, статей 126, 129 ГПК України, колегія суддів вважає обґрунтованими та співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг витрати відповідача-1 на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 500,00 грн.
До такого висновку суд дійшов, враховуючи, що:
- Центральний апеляційний господарський суд своєю постановою від 07.11.2024 апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі №904/1986/22 задовольнив частково; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі № 904/1986/22 змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; погодившись щодо доведеності позивачем свого порушеного права та відмовивши у зв`язку з обранням ним неналежного та неефективного способу його захисту;
- підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу, який за своїм змістом здебільшого тотожний відзиву на позов, не вимагала особливих спеціальних навичок та знань в сфері юриспруденції;
- обсяг затраченого часу на складання відзиву на апеляційну скаргу є непропорційним складності справи, встановленим обставинам, які були відомі адвокату, що здійснював представництво інтересів клієнта на всіх етапах судового розгляду, зважаючи також й на незмінність правової позиції позивача (апелянта), відповідно обґрунтованою визнається вартість цієї послуги в сумі 4 000,00 грн, яка може бути задоволена судом апеляційної інстанції.
- вартість участі представника відповідача-1 у судовому засіданні в розмірі 3 500,00 грн за засідання не є адекватною до обсягу наданих послуг, а тому розумними та такими, що підлягають відшкодуванню є витрати за представництво в розмірі 1 500,00 грн за кожне судове засідання, загалом на 4 500,00 грн;.
Колегія суддів звертає увагу, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а заявлена відповідачем-1 до стягнення сума витрат на оплату правничої допомоги становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу витрат.
Так, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Аналогічний підхід при розподілі судових витрат відображений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові 29.09.2022 у справі №904/6499/20 (904/1373/21).
При цьому Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі №911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, саме на позивача, як сторону яка заперечує проти витрат відповідача, покладається обов`язок надати докази необґрунтованості та неспівмірності заявлених останнім витрат.
Таким чином, вказані позивачем у клопотанні про зменшення судових витрат аргументи про те, що перелічені в акті послуги, надані відповідачу-1 адвокатом, не відповідають критеріям обґрунтованості та співмірності з обсягом виконаних робіт, частково знайшли своє підтвердження, відтак, апеляційний суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не в повній мірі відповідає вищезгаданим критеріям, є неспівмірним до складності справи та наданих адвокатом послуг, приймаючи до уваги заперечення позивача.
Наведеним спростовуються доводи заявника стосовно необхідності відшкодування витрат ФОП Рогожана В.В. на професійну правничу допомогу в повному обсязі, виходячи з обставин цієї справи, а саме тривалості її розгляду, складності питань, які вирішувались під час розгляду справи та великого обсягу законодавства, яке застосовується до вказаних спірних відносин, у зв`язку з тим, що спір стосується правочину, який було укладено між відповідачами ще в період дії положень попереднього Цивільного кодексу УРСР 1963 року, а також законодавства України, що діяло на той час тощо.
Водночас, колегія суддів відхиляє посилання ОСББ "Гоголевський-1" на те, що у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги частково, вимоги Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути задоволенні, оскільки зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги та фактичного вирішення справи не на користь позивача, судові витрати на підставі положень ст.ст. 123, 126, 129 ГПК України покладаються на останнього.
Підсумовуючи усе вищевикладене, необхідно зауважити, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між відповідачем-1 та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та складеному на його виконання акті приймання-передачі наданих послуг, відповідає їх потребам та інтересам, проте, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, апеляційний суд констатує, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним до складності справи та обсягу правничої допомоги, затрачений час на надання частини послуг не був підтверджений відповідними доказами, а отже, не вбачається розумна необхідність понесення судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 16 500,00 грн у суді апеляційної інстанції у даній справі.
Відтак, опираючись на критерії, що визначені частинами 4-7, 9 статті 129 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе не присуджувати всю суму понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому з позивача на користь відповідача-1 належить стягнути суму відповідних витрат в розмірі 8 500,00 грн, відмовивши в решті вимог.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
Заяву Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
В решті вимог - відмовити.
Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 28.01.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко