ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2025 р. Справа№ 910/10188/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.10.2024

у справі № 910/10188/24 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 34 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 34 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №337296 від 11.08.2022 позивачем сплачено до Державного бюджету України штраф у розмірі 34 000, 00 грн, в той же час вказана постанова скасована в судовому порядку, у зв`язку з чим вказані грошові кошти є такими, що отримані безпідставно та підлягають стягненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/10188/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» безпідставно отримані кошти у розмірі 34 000, 00 грн та судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи стосовно того, що позивачем була сплачена сума штрафу у розмірі 34 000, 00 грн скасована в судовому порядку, а отже такі кошти утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а відтак сума у розмірі 34 000, 00 грн підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, мотивуючи свої вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що наявність судового рішення про скасування постанови про застосування адміністративно господарського штрафу не зобов`язує останнього здійснювати дії щодо повернення коштів з бюджету без участі заявника.

Крім того, апелянт зазначає, що для того щоб повернути кошти сплаченого штрафу в розмірі 34 000, 00 грн, позивач має направити відповідачу заяву про формування подання на повернення коштів з бюджету, при цьому, зазначена заява має відповідати приписам Порядку №787.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 справу №910/10188/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10188/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державної служби безпеки на транспорті на рішення від 21.10.2024 до надходження матеріалів справи №910/10188/24 з Господарського суду міста Києва.

14.11.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10188/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/10188/24 залишено без руху. Надано Державній службі України з безпеки на транспорті строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали.

Через підсистему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 19.11.2024 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме: подано докази сплати судового збору (платіжна інструкція №4218 від 11.11.2024).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 910/10188/24. Роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 11.08.2022 старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Вінницькій області Килимником В.А. на автомобільній дорозі М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський 325км+50м на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірка на дорозі №002348 від 05.08.2022) проведено перевірку транспортного засобу марки MERCEDES ACTROS 1842, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом ALI RIZA USTA ARU, номерний знак НОМЕР_2 , який належить NAFTATRANS S.R.L., з метою проведення перевірки транспортного засобу на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з актом №335185 від 11.08.2022 перевіркою встановлено порушення ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: виконання нерезидентами України міжнародних перевезень вантажів по маршруту Молдова-Україна без документів, передбачених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу України на даний вид перевезень.

Постановою про застосування адміністративного-господарського штрафу №337296 від 11.08.2022, винесеною начальником відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області Цирканюком К.Г., на позивача накладено штраф у сумі 34 000, 00 грн. за порушення нерезидентом вимог статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

03.11.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» сплачено до Державного бюджету України штраф у розмірі 34 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією №63613240 від 03.11.2022.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №120/109/23 визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №337296 від 11.08.2022 у сумі 34 000, 00 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» вказує, що у зв`язку із перебуванням грошових коштів позивача в Державному бюджеті України без достатньої правової підстави, у останнього виник обов`язок повернути кошти позивача у розмірі 34 000,00 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Кондикційні зобов`язання (зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави) виникають за наявності одночасно таких умов: (1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); (2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. (Аналогічний висновок у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15).

У постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №910/9665/17 сформовано висновок про те, що вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем перераховано до Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 34 000, 00 грн згідно квитанції №63613240 від 03.11.2022, із призначенням платежу: «адмін. госп. штраф №337296 від 11.08.2022; авто NFT101MD».

Проте, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №120/109/23 визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №337296 від 11.08.2022 у сумі 34 000, 00 грн.

Таким чином, сплачена до Державного бюджету України сума адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь платника згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України як така, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави. (Аналогічній висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21).

Разом з цим, в своїй апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що позивач має сформувати заяву про надання подання на повернення коштів з Державного бюджету України, у відповідності до вимог пункту 5 Порядку №787, та подати його до Державної служби України з безпеки на транспорті.

У випадку, якщо заява позивача відповідає вимогам Порядку №787, до подання додані усі необхідні документи (копія рішення суду про визнання постанови про застосування адміністративного штрафу протиправною та копія платіжного доручення), Державна служба України з безпеки на транспорті формує подання та направляє його до органів Казначейства.

Казначейство, отримавши подання, здійснює перевірку даних, зазначених у поданні та повертає кошти позивачу на рахунок, зазначений у заяві про надання подання на повернення коштів. У випадку відмови в наданні відповідачем такого подання позивач може оскаржити таку відмову в судовому порядку.

Так, апелянт стверджує, що для повернення коштів за сплату адміністративного-господарського штрафу в розмірі 34 000, 00 грн, позивач має сформувати заяву відповідно до пункту 5 Порядку №787 та направити її до відповідача.

Однак, слід зазначити, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок №787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21)

Відтак, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).

Таким чином, оскільки підстава, на якій позивачем була сплачена сума штрафу у розмірі 34 000, 00 грн., скасована в судовому порядку, то такі кошти утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а відтак сума у розмірі 34 000, 00 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі та підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 34 000, 00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/10188/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/10188/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/10188/24 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10188/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова