ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. Справа №909/605/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Панова І.Ю.,

Суддів Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.,

Секретар судового засідання: Фарина Х.І.

представники сторін:

від скаржника: Франюк А.В.;

від відповідача: Кузьмічова Т.В.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" б/н від 21.11.2024 (вх. №01-05/3425/24 від 26.11.2024)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 (повний текст рішення складено 06.11.2024)

у справі № 909/605/23 (суддя Малєєва О.В.)

за позовом Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ",

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИКАРПАТ ЕНЕРГОТРЕЙД",

про стягнення 119 372 730, 91 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

ДП "Гарантований покупець" звернулось з позовом до ТОВ "Прикарпатенерготрейд" про стягнення 119 372 730, 91 грн, з яких 55 520 692, 69 грн - заборгованість за договором № 469/03/22 від 08.03.2022, 16 886 323, 35 грн - інфляційні втрати, 2 581 430, 74 грн - 3 % річних, 39 647 950, 75 грн - пеня, 4 736 333, 38 грн - штраф.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу електричної енергії № 469/03/22 від 08.03.2022 (зі змінами та доповненнями) позивач з березня 2022 р. до квітня 2023 р. поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 1 158 136 898, 48 грн (з ПДВ). Відповідач провів оплату частково грошовими коштами на загальну суму 12 141 212, 69 грн (з ПДВ), частково сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги на загальну суму 1 090 474 993, 10 грн (з ПДВ). Заборгованість відповідача за придбану електричну енергію становить 55 520 692, 69 грн (з ПДВ). Відповідно до умов п. 7.2, 7.3. вказаного договору за прострочення оплати позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму 39 647 950, 75 грн та штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості, що становить 4 736 333, 38 грн. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 16 886 323, 35грн та 3% річних в розмірі 2 581 430, 74 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23 задоволено позов частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИКАРПАТЕНЕРГОТРЕЙД" на користь Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" 71 519 669, 97 грн, з яких 55 520 692, 69 грн - заборгованість за договором № 469/03/22 від 08.03.2022, 13 502 318, 08 грн - інфляційні втрати, 2 496 659, 20 грн - 3 % річних, а також 562 821, 82 грн судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 47 853 060, 94 грн, з яких 3 384 005, 27 грн - інфляційні втрати, 84 771, 54 грн - 3 % річних, 39 647 950, 75 грн - пеня, 4 736 333, 38 грн штраф.

Рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за електричну енергію, придбану в березні 2022 р. на суму 52 097 370, 27 грн, в липні 2022 р. на суму 789 978, 76 грн, в серпні 2022 р. на суму 2 633 343, 66 грн, всього на суму 55 520 692, 69 грн.

Також, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, вказав, що неправильне визначення початку періоду прострочення призвело до зайвого нарахування інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку із чим, частково задоволив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 13 502 318, 08 грн та 3% річних у розмірі 2 496 659, 20 грн.

Щодо стягнення пені та штрафу місцевий господарський суд зазначив, що у спірних правовідносинах стягнення пені та штрафу у вказаний період (період воєнного стану) не допускається.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державне підприємство "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 26.11.2024. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення 3 384 005, 27 грн інфляційних втрат та 84 771, 54 грн 3 % річних та прийняти нове рішення в оскаржуваній частині про задоволення вказаних вимог.

Зазначає, що за змістом п. 4.4 Договору оплата за придбану у Гарантованого покупця електричну енергію здійснюється електропостачальником до наступного за розрахунковим. 10 числа місяця. Отже, на думку скаржника, укладаючи Договір сторони передбачили, що відповідач має здійснити розрахунок за поставлену електричну енергію не пізніше 9 числа місяця, наступного за розрахунковим, а не 10 числа, як помилково зазначив суд. Саме з урахуванням наведеного позивач здійснював нарахування 3% річних, починаючи з 10 числа місяця, що йде за розрахунковим. У тому разі, якщо вказане число припадає на вихідний/неробочий день, то відповідно останнім днем строку належного виконання спірного зобов?язання, є день, що передує такому вихідному неробочому дню.

14.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИКАРПАТ ЕНЕРГОТРЕЙД" надійшов відзив б/н від 14.01.2025 (вх. №01-04/352/25).

Розглянувши відзив відповідача на апеляційну скаргу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частиною 1 статті 263 встановлено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2024 суд встановив сторонам у справі десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Зазначену ухвалу позивачу доставлено до електронного кабінету 02.12.2024 о 15:35, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 02.12.2024 та довідкою про доставку електронного листа від 02.12.2024.

Таким чином, строк на подання відзиву у цій справі сплинув 14.12.2024. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу 14.01.2025, а отже із спливом встановленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та залишає такий без розгляду у зв`язку із пропущення строку на його подання.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" б/н від 21.11.2024 (вх. №01-05/3425/24 від 26.11.2024) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23.

Ухвалою суду від 11.12.2024 призначено розгляд справи на 21.01.2025.

У судовому засідання 21.01.2025 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

Між позивачем як гарантованим покупцем та відповідачем як електропостачальником на виконання наказу Міністерства енергетики України від 05.03.2022 № 106 "Про забезпечення електричної енергії необхідних для задоволення потреб побутових споживачів" був укладений договір № 469/03/22 від 08.03.2022 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 25.03.2022 № 517/02/22 та від 02.03.2023 № 335/03/23 (далі - Договір) на таких умовах.

п. 1.1. Гарантований покупець зобов`язується продавати, а Електропіостачальник зобов`язується на виконання наказу Міністерства енергетики України від 05.03.2022 № 106 "Про забезпечення електричної енергії необхідних для задоволення потреб побутових споживачів" купувати електричну енергію відповідно до умов цього Договору.

п. 3.1. Обсяг, погодинні обсяги купівлі-продажу електричної енергії та інші умови продажу електричної енергії визначається шляхом їх погодження за формою, яка наведена в додатку № 2 до цього Договору.

п. 3.2. Ціна на електричну енергію дорівнює ціні, що склалася на ринку на добу наперед у відповідну годину постачання.

п. 3.3. Розрахунковим періодом є календарний місяць (з 00.00 годин першого до 24.00 години останнього числа включно).

п. 4.1. Електропостачальник розраховується з Гарантованим покупцем за електричну енергію за цінами, що визначені відповідно до п. 3.2. цього Договору.

п. 4.4. Оплата за придбану у Гарантованого покупця електричну енергію здійснюється Електропостачальником до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

п. 4.5. Вартість електричної енергії, придбаної Електропостачальником у Гарантованого покупця, визначається на підставі підтверджених обсягів купівлі-продажу електричної енергії (п. 3.6. цього Договору) та цін, що визначені відповідно до п. 3.2. цього Договору.

п. 4.7. На виконання наказу Міністерства енергетики України від 05.03.2022 № 106 Електропостачальник має право здійснити оплату Гарантованому покупцю шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань, що виникли в результаті різниці між зобов`язаннями з оплати за п. 3.1, 3.2, 4.1- 4.3 цього Договору та перерахованими грошовим і коштами на виконання п. 4.4 цього Договору, з непогашеними грошовими зобов`язаннями Гарантованого покупця, що виникли у відповідному розрахунковому періоді при отриманні послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів від Електропостачальника згідно із договором від 15.09.2021 № 2314/02/21.

7.2. У випадку оплати Електропостачальником за електричну енергію з порушенням строку оплати, передбаченого Договором, Електропостачальник сплачує Гарантованому покупцю пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення.

7.3. За прострочення оплати Покупцем за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів Електропостачальник додатково сплачує Гарантованому покупцю штраф у розмірі 7 % від суми простроченої заборгованості.

Між сторонами з метою виконання спеціальних обов`язків у процесі функціонування ринку електричної енергії також був укладений договір № 2308/02/21 від 15.09.2021 про надання послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, відповідно до якого відповідач як постачальник універсальних послуг зобов`язувався надавати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а позивач як замовник зобов`язувався оплачувати вартість цих послуг на умовах і в порядку, визначеному цим договором та Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженому постановою КМУ від 05.06.2019 № 483.

На підставі Договору та згідно з актами купівлі-продажу електричної енергії позивач продав відповідачу електричну енергію в березні 2022 р. вартістю 142 096 179, 64 грн (з ПДВ), в липні 2022 р. вартістю 59 931 850, 84 грн (з ПДВ), в серпні 2022 р. вартістю 101 222 166,68 грн (з ПДВ).

Оплату за електроенергію, продану у вказані періоди, відповідач здійснив таким чином:

- за березень 2022 р. здійснив платежі на загальну суму 12 141 212, 69 грн (з ПДВ), що підтверджується реєстром банківських документів з 01.03.2022 до 12.06.2023;

- згідно з п. 4.7. Договору сторони здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог за березень 2022 р. на суму 77 857 596, 68 грн (з ПДВ), за липень 2022 р. на суму 59 141 872,08 грн (з ПДВ); за серпень 2022 р. на суму 98 588 823, 02 грн (з ПДВ), що підтверджується актами зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.04.2022, від 18.08.2022, від 16.09.2022.

Відповідач не здійснив оплату за електричну енергію придбану в березні 2022 р. на суму 52 097 370, 27 грн, в липні 2022 р. на суму 789 978, 76 грн, в серпні 2022 р. на суму 2 633 343, 66 грн, всього на суму 55 520 692, 69 грн.

В актах зарахування зустрічних однорідних вимог (надалі Акти, Акт), всі з яких підписані сторонами, було погоджено непогашене грошове зобов`язання позивача перед відповідачем за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів згідно з договором № 2308/02/21 від 15.09.2021 та актом приймання-передачі послуг за відповідний період та непогашене грошове зобов`язання відповідача перед позивачем за купівлю електричної енергії відповідно до Договору та акту купівлі-продажу електричної енергії за відповідний період і на підставі ст. 601 ЦК України за взаємною згодою зараховано зустрічні однорідні вимоги за різні періоди на певну суму.

Так, у Акті від 14.04.2022 сторони вказали, що позивач має перед відповідачем непогашене грошове зобов`язання згідно з договором № 2308/02/21 від 15.09.2021 та актом приймання-передачі послуг від 31.03.2022 у сумі 295 979 080, 02 грн, а відповідач має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання за купівлю електричної енергії у березні 2022 р. відповідно до Договору та акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2022 на суму 142 096 179, 64 грн; відповідно до ст. 601 ЦК України сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за вказаними зобов`язаннями у сумі 77 857 596, 68 грн.

Згідно з Актом від 29.07.2022 станом на 29.07.2022 заборгованість позивача перед відповідачем 505 675 404, 27 грн, заборгованість відповідача перед позивачем 114 964 524, 93 грн, з яких за березень 2022 р. 54 886 673, 17 грн, за червень 2022 р. 60 077 851, 76 грн, зараховано 60 077 851, 76 грн (за зобов`язаннями відповідача за червень 2022 р.).

Згідно з Актом від 16.09.2022 станом на 16.09.2022 заборгованість позивача перед відповідачем 664 231 581, 67 грн, заборгованість відповідача перед позивачем 154 109 515, 71 грн, з яких за березень 2022 р. 52 097 370, 27 грн, за липень 2022 р. 789 978, 76 грн, за серпень 2022 р. - 101 222 166, 68 грн, зараховано 98 588 823, 02 грн (за зобов`язаннями відповідача за серпень 2022 р.).

В Акті від 16.08.2023 вказано, що станом на 16.05.2023 заборгованість позивача перед відповідачем 1 279 881 116, 99 грн, заборгованість відповідача перед позивачем 181 563 897, 01 грн, з яких за березень 2022 р. - 52 097 370, 27 грн, за липень 2022 р. 789 978, 76 грн, за серпень 2022 р. - 2 633 343, 66 грн, за квітень 2023 р. - 126 043 204, 32 грн, зараховано 126 043 204, 32 грн (за зобов`язаннями відповідача за квітень 2023 р.).

Викладене свідчить про те, що у всіх актах заборгованість позивача перед відповідачем була більша, а 16.08.2023 значно більша, ніж заборгованість відповідача перед позивачем. Проте сторони здійснювали зарахування не усієї суми, без чіткого дотримання часової послідовності виникнення заборгованості. Так, заборгованість відповідача за березень, липень і серпень 2022 р. не була зарахована, в той час як заборгованість, що виникла пізніше - зарахована.

Відповідач 11.08.2022 направив позивачу лист № 2306 від 11.08.2022 (експрес накладна № 2452), в якому на виконання постанови КМУ від 07.07.2022 № 775 просив зарахувати непогашене грошове зобов`язання за Договором за закупівлю електроенергії в березні 2022 р. в сумі 54 886 673, 17 грн в рахунок зменшення оплати за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за травень 2022 р. згідно з договором № 2308/02/21 від 15.09.2021 та актом приймання-передачі послуг від 31.05.2022.

Також відповідач направляв позивачу лист № 2127 від 26.05.2023 з проханням зарахувати непогашене грошове зобов`язання за Договором за закупівлю електроенергії, зокрема, в березні 2022 р. на суму 52 097 370, 27 грн, в липні 2022 р. - на суму 789 978, 76 грн, в серпні 2022 р. - на суму 2 633 343, 66 грн, на загальну суму 55 520 692, 69 грн, в рахунок зменшення оплати за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за лютий 2023 р. згідно з договором № 2308/02/21 від 15.09.2021 та актом приймання-передачі послуг від 28.02.2023.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Враховуючи положення ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23 переглядається в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 384 005, 27 грн та 3 % річних у сумі 84 771, 54 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статті 11 цього Кодексу цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтями 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між сторонами у справі був укладений договір № 469/03/22 від 08.03.2022 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 25.03.2022 № 517/02/22 та від 02.03.2023 № 335/03/23.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за електричну енергію, придбану в березні 2022 р. на суму 52 097 370, 27 грн, в липні 2022 р. на суму 789 978, 76 грн, в серпні 2022 р. на суму 2 633 343, 66 грн, всього на суму 55 520 692, 69 грн.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. 202 - 205 ГК України, ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України

Пунктом 4.4. Договору сторони визначили, що оплата за придбану у Гарантованого покупця електричну енергію здійснюється електропостачальником до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Перевіривши, здійснений суд першої інстанції розрахунок інфляційних втрат (за період з березня 2022 по квітень 2023) та 3% річних (за березень 2022 р. з 08.04.2022 до 11.04.2022, за червень 2022 р. з 08.07.2022 до 11.07.2022, за серпень 2022 р. з 09.09.2022 до 12.09.2022, за листопад 2022 р. з 09.12.2022 до 12.12.2022) колегія суддів зазначає, що здійснений розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку із чим місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 384 005, 27 грн та 3 % річних у сумі 84 771, 54 грн.

Щодо тверджень скаржника про те, що укладаючи Договір сторони передбачили, що відповідач має здійснити розрахунок за поставлену електричну енергію не пізніше 9 числа місяця, наступного за розрахунковим, а не 10 числа, як про це зазначив суд першої інстанції. З урахуванням чого ДП «Гарантований покупець» здійснював нарахування 3% річних, починаючи з 10 числа місяця, що йде за розрахунковим, апеляційним господарським судом до уваги не береться, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 254 ЦК України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 ЦК України).

При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13 червня 2018 року у справі № 815/1298/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1387/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 814/4170/15, від 08 жовтня 2018 року у справі № 927/490/18.

Тобто, останнім днем оплати для позивача за придбану електричну енергію, відповідно до умов укладеного Договору між позивачем та відповідачем, визначено 10 число місяця, наступного за розрахунковим. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що позивач вказаних приписів не врахував у повному обсязі відповідають положенням цивільного законодавства.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як правомірно звернув увагу суд першої інстанції, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, зазначено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, враховуючи висновки викладені у вищевказаній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що у даному випадку інфляційна складова боргу не враховується за час прострочення що менше або дорівнює половині місяця, у зв`язку із чим позивачем помилково нараховано інфляційні втрати у сумі 3 384 005,27 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 384 005, 27 грн та 3 % річних у сумі 84 771, 54 грн.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 384 005, 27 грн та 3 % річних у сумі 84 771, 54 грн ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для його скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" б/н від 21.11.2024 (вх. №01-05/3425/24 від 26.11.2024) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 у справі №909/605/23 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 384 005, 27 грн та 3 % річних у сумі 84 771, 54 грн - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 28.01.2025.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.