РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2025Справа № 910/12414/24

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Півньової Тетяни Василівни

( АДРЕСА_1 ;

ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

до Публічного акціонерного товариства

"Комерційний банк "АКОРДБАНК"

(04136, м. Київ, вул. Стеценка, буд. 6;

ідентифікаційний код: 35960913)

про стягнення 137 866,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Півньова Тетяна Василівна (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКОРДБАНК" (далі-відповідач) стягнення 137 866,52 грн. боргу, що виник у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору №24/06/01 від 24.06.2024.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/12414/24 від 14.10.2024 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Півньової Тетяни Василівни залишено без руху.

18.10.2024 від Фізичної особи-підприємця Півньової Тетяни Василівни надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12414/24, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.11.2024 відповідачем подано клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження

Відповідач у своєму клопотанні про розгляд справи у порядку загального позовного провадження не навів суду будь-яких жодних конкретних мотивів, обґрунтувань та підстав, та не надав будь-яких доказів в чому саме полягає складність даного спору та в чому полягають особливості предмету доказування у даному спорі. Зміст клопотання не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Посилання відповідача на те, що дана справа потребує детального розгляду спору та з`ясування всіх обставин справи, суд не може прийняти в якості достатньої підстави для постановлення ухвали про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, оскільки розгляд справи та з`ясування всіх обставин справи є завданням та прерогативою суду та може і має бути досягнуто без призначення судового засідання.

Суд повторно наголошує на тому, що при відкритті провадження у справі судом враховано положення ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Судом встановлено, що учасниками даного спору є позивач та відповідач, сума стягнення не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та звертаючись до суду з клопотанням відповідач не навів суду будь-яких пояснень, міркувань та не зазначив про необхідність подання ним відповідних доказів, клопотань, які мають бути вирішені у судовому засіданні.

Таким чином, суд відхиляє як необґрунтоване клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

21.11.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав недоведеності на необґрунтованості.

27.11.2024 позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відповідь на відзив із спростуванням аргументів та заперечень відповідача.

04.12.2024 від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКОРДБАНК" надійшли заперечення на відповідь на відзив.

16.12.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

24 червня 2024 року між Фізичною особою підприємцем «Півньова Т.В.» (далі - Виконавець, Позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКОРДБАНК", (далі - Замовник, Відповідач), було укладено Договір № 24/06/01 від 24 червня 2024 року про надання послуг (далі -Договір).

В порядку та на умовах, визначених вказаним Договором, Виконавець зобов`язується на замовлення Замовника власними силами надавати наступні послуги:

- робота з засобами масової комунікації з ціллю обміну діловою інформацією та надання повної та достовірної інформації про роботу, продукти та новини Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКОРДБАНК" (надалі Банк);

- моніторинг інформації, що публікується в медіа-просторі України про Банк та банківський сектор, формування інформаційних звітів;

- створення публікацій та розміщення інформації про Банк на інтернет-порталах, сайтах, в телеграм каналах ЗМІ, в інших інформаційних каналах ЗМІ та в інформаційних каналах партнерів Банку.

Замовник зобов`язується вчасно приймати послуги та оплачувати їх відповідно до цього Договору, але виключно у разі відсутності зауважень у Замовника до якості та строків надання послуг.

Згідно з розділом 2 укладеного Договору, оплата послуг проводиться в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Виконавця, що вказаний в реквізитах сторін цього Договору. Порядок та форма проведення розрахунків може змінюватись за згодою сторін, що оформляється відповідним Додатком, що після його підписання сторонами та скріплення підписів печатками стає невід`ємною частиною договору.

Вартість послуг Виконавця, передбачених п. 1.1. Договору визначається сторонами залежно від обсягів послуг, що надаються, та інших узгоджених між сторонами параметрів.

Додатком 1, Додатком 2 до Договору про надання послуг №24/06/01 від « 24 червня 2024» року описано перелік Послуг, період надання Послуг, а також визначено загальну вартість надання Послуг Виконавцем.

Звертаючись до суду Позивач вказує, що Виконавцем здійснено два пакети надання послуг: Додаток №1 від 24 червня 2024 року, Додаток №2 від 24 червня 2024 року:

1. Згідно з Додатком №1 Сторони погодили надання таких послуг в період з 24 червня 2024 року по 24 липня 2024 року: робота з засобами масової комунікації з ціллю обміну діловою інформацією та надання повної та достовірної інформації про роботу, продукти та новини комерційного банку Акордбанк (надалі Банк); моніторинг інформації, що публікується в медіа-просторі України про Банк та банківський сектор, формування інформаційних звітів; створення публікацій та розміщення інформації про Банк на інтернет-порталах, сайтах, в телеграм-каналах ЗМІ, в інших інформаційних каналах ЗМІ та в інформаційних каналах партнерів Банку.

2. Відповідно до Додатку №2 Сторони погодили надання таких послуг в період з 25 липня 2024 року по 07 серпня 2024 року: робота з засобами масової комунікації з ціллю обміну діловою інформацією та надання повної та достовірної інформації про роботу, продукти та новини комерційного банку Акордбанк (надалі Банк); моніторинг інформації, що публікується в медіа-просторі України про Банк та банківський сектор, формування інформаційних звітів; створення публікацій та розміщення інформації про Банк на інтернет-порталах, сайтах, в телеграм-каналах ЗМІ, в інших інформаційних каналах ЗМІ та в інформаційних каналах партнерів Банку.

Таким чином, за твердження Позивача, нею надано послуг на суму вартістю 127 500,00 грн. Вказане підтверджується Додатками до договору про надання послуг № 24/06/01 від 24.06.2024.

Водночас, за твердженням Позивача, Питання розрахунку за виконувану роботу в період з 24 червня 2024 року по 24 липня 2024 року залишається невирішеним, фактичного виконання Банком зобов`язань по сплаті 85 000 грн 00 коп. послуг ФОП Півньової Т.В. не здійснено Аналогічно питання розрахунку за виконувану роботу в період 25 липня 2024 року по 07 серпня 2024 року також залишається невирішеним, фактичного виконання зобов`язань Замовником по сплаті 42 500 грн.00 коп. послуг ФОП Півньової Т.В. не здійснено.

Згідно з Договором, відповідно до пункту 8.7 Замовник зобов`язаний оплачувати послуги Виконавця в розмірі та у термін, що передбачені розділом 2 даного договору, в якому вказується, що перелік послуг, період надання послуг, ціна винагороди за надані послуги та порядок розрахунків визначається відповідно до Додатків до цього Договору, що становлять його невід`ємну частину.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що ні в строки передбачені умовами Договору, ні на день подачі цього позову Відповідач розрахунки за надані послуги не здійснив.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір надання послуг.

Судом встановлено, що акти наданих послуг підписані лише Позивачем, однак у матеріалах справи відсутні заперечення щодо якості та вартості наданих послуг зі сторони Відповідача, так само як і не містять матеріали справи мотивованої відмови від підписання актів виконаних робіт. Також суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні заперечення щодо якості та вартості наданих послуг зі сторони Відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач у встановлений вищевказаним договором строк не розрахувався чим порушив умови договору.

Відповідно до практики Верховного суду України зазначається, що у разі відмови однієї із сторін від підписання акту, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту, визнані судом обґрунтованими (Постанова ВСУ у справі №913/1397/16 від 26 квітня 2018 р.).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що Позивач фактично надавав Відповідачу послуги з роботи з засобами масової комунікації з ціллю обміну діловою інформацією та надання повної та достовірної інформації про роботу, продукти та новини Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКОРДБАНК" (надалі Банк); моніторингу інформації, що публікується в медіа-просторі України про Банк та банківський сектор, формування інформаційних звітів та створення публікацій та розміщення інформації про Банк на інтернет-порталах, сайтах, в телеграм каналах ЗМІ, в інших інформаційних каналах ЗМІ та в інформаційних каналах партнерів Банку, відповідно до укладеного між сторонами Договору №24/06/01 від 24.06.2024.

Відповідач у відзиві звертає увагу на те, що відповідно до умов Договору, а саме пункту 13.7 Договір та всі заяви, рахунки, акти, додатки та додаткові угоди до нього обмін документами, що пов`язані з виконанням, зміною або припиненням цього Договору, які узгоджені сторонами укладаються та підписуються сторонами у формі електронного документа та направляються сторонами в електронному вигляді.

Позивачем не заперечується, що Договір підписаний обома сторонами за допомогою ЕЦП, всупереч умов договору.

Суд погоджується із твердженням Позивача, що Відповідач мав змогу звернутися до Позивача і повідомити про невірне підписання договірних зобов`язань протягом півторамісячної комунікації із Позивачем, проте Відповідачем жодних повідомлень стосовно невірного підписання договору про надання послуг зроблено не було, а навпаки - Відповідач підписав Договір про надання послуг №24/06/01 від 24.06.2024 так само за допомогою електронного цифрового підпису (ЕЦП).

Так, Відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідного кваліфікованого підпису (КЕП) не було, Банк в подальшому запропонував Позивачеві оформити трудові відносини шляхом працевлаштування до Банку на підставі заяви Позивача від 07:08.2024 року.

Суд зауважує, що по-перше, використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі; по-друге, підписувач, який здійснює накладання ЕП на електронний документ, цим самим засвідчує, що ознайомився з усім текстом документа, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа і свідомо застосовував свій підпис у контексті, передбаченому документом (підписав, погодив, засвідчив тощо), то відсутні правові підстави вважати Договір надання послуг №24/06/01 від 24.06.2024 неукладеним, який підписаний сторонами з використання електронного цифрового підпису.

З матеріалів справи вбачається, що надання позивачем наданих послуг заперечується відповідачем. Проте, посилання Відповідача на відсутність підстав для стягнення заборгованості з підстав офіційного працевлаштування Позивачки у період з 08.08.2024 до 28.08.2024 у ПАТ «КБ «Акордбанк» не приймається судом до уваги, оскільки позовні вимоги ґрунтуються не на виплаті заробітної платні в період з 08.08.2024 по 28.08.2024 року, а саме виплаті винагороди за період починаючи з 24.06.2024 по 07.08.2024, оскільки між Позивачем та Відповідачем виникли цивільно-правові відносини на підставі Договору про надання послуг.

Водночас з наявних матеріалів справи не вбачається, щоб Відповідач частково чи повністю відмовлявся від одержання таких послуг. Окрім того, надання послуг підтверджується зокрема і наданими Позивачем скріншотами листування сторін (листуванням керівника відділу Банку (з робочої адреси) та позивача щодо завдань та їх виконання за період починаючи з 24.06.2024 по 07.08.2024 року).

Отже, суд приходить до висновку, що Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача заборгованість по наданих послугах згідно вищезазначеного договору.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач у встановлений вищевказаним договорами строк не розрахувався чим порушив умови договору, а відтак, доводи Позивачки, що останньою було надано Банку послуги на загальну вартість 127 500,00 грн., є не спростованими.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За твердженнями Позивача, які з боку Відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Відповідачем, не було оплачено наданих послуг, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 127 500,00 грн.

Таким чином, враховуючи надані суду докази суд дійшов висновку про порушення умов укладеного між сторонами договору з боку Відповідача в частині проведення повної оплати за надані послуги у зв`язку з чим позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за договором у розмірі 127 500,00 грн. є обґрунтованими.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 2688,97 грн. - інфляційних втрат та 794,26 грн. - 3% річних.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2688,97 грн. - інфляційних втрат та 794,26 грн. - 3% річних, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 883,61 грн. - пені, нарахованої за період 24.07.2024 - 07.10.2024.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд відзначає, що умовами Договору надання послуг №24/06/01 від 24.06.2024 відповідальності відповідача у вигляді нарахування пені за порушення строків сплати заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ не встановлено, а чинним законодавством України не визначений розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань за вказаними правовідносинами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 наголосила, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 883,61 грн.

Позивач у прохальній частині позовної заяви просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Водночас, суд зауважує, що позивач до суду доказів понесення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу не надав жодного доказу окрім ордеру на надання правничої допомоги №АА1485490 від 07.10.2024 та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3922 від 26.11.2009.

Таким чином, суд позбавлений можливості надати оцінку реальності понесених позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи доказів понесення позивачем таких витрат.

При вирішенні питання про покладення на відповідача витрат позивача на правничу допомогу суд встановив, що позивач в позові зазначив, що орієнтовною сумою витрат на професійну правничу допомогу є 10000,00 грн, однак при цьому позивач, всупереч ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України не зазначив, що докази понесення судових витрат у справі будуть надані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та такі докази до винесення рішення судом не надав, у зв`язку з чим, оскільки станом на момент прийняття даного рішення в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких витрат, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Отже, у суду відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)./

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКОРДБАНК" (04136, м. Київ, вул. Стеценка, буд. 6; ідентифікаційний код: 35960913) на користь Фізичної особи-підприємця Півньової Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 127 500,00 грн. - основного боргу, 2688,97 грн. - інфляційних втрат, 794,26 грн. - 3% річних та 2876,82 грн. - судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов