ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2025 Справа № 917/1633/24

м. Полтава

Суддя Солодюк О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115

до Фізичної особи - підприємця Ісай Дмитра Анатолійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 49 400,00 грн.

без виклику представників сторін

Обставини справи: Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України" звернулася з позовом до Фізичної особи - підприємця Ісай Дмитра Анатолійовича про стягнення штрафних санкцій у розмірі 49 400,00 грн.

Відповідач відзив на позов, у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк, не подав.

Суд зазначає, що копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлялися відповідачу за адресою згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (пр. Першотравневий, будинок 29, м. Полтава, Полтавська область, 36000), повернулася до суду із поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд зазначає, що заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не надходило.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.10.2024 суд прийняв позов до розгляду й відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторони суду не надали.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Між Державною установою "Генеральною дирекцією ДКВС України" (далі - Позивач, покупець) та Фізичною особою - підприємцем Ісай Дмитром Анатолійовичем (далі - Продавець) укладено Договір від 07.12.2023 № 336 - К - 23 (далі - Договір), згідно якого ФОП Ісай Д.А. зобов`язаний був у 2023 році поставити Покупцеві дезиінфекційну камеру КДЕ - 2 ПФ вартістю 247 000,00 гривень.

Відповідно до п. 6.1. Договору кінцевий строк поставки товару 15 грудня 2023 року.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року (п. 11.1. Договору).

Однак, в порушення своїх зобов`язань за цим Договором, Продавець, поставки товару не здійснив.

Відповідно до п. 8.3. Договору у випадку недопоставки Товару в обсязі, передбаченому Договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого Товару.

У зв`язку з невиконанням умов Договору Генеральною дирекцією ДКВС України до ФОП Ісай Д.А. було надіслано претензію від 10.01.2024 вих. № ГД ДКВС-108/3-ГД/2024 щодо сплати штрафних санкцій за недопоставку товару за Договором.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП Ісай Д.А. направив до Генеральної дирекції ДКВС України відповідь на претензію від 12.01.2024 вих. №12/01, якою повідомив про те, що недопоставка була начебто викликана форс-мажорними обставинами (страйк польських перевізників на прикордонних пунктах пропуску) і просив не застосовувати у повному обсязі штрафні санкції стосовно нього, обмежившись стягненням суми забезпечення у порядку п. 12.6 Договору.

Однак, ФОП Ісай Д.А. не надав до Генеральної дирекції ДКВС України жодних документальних підтверджень (сертифікату Торгово - промислової палати України) настання цих форс-мажорних обставин.

Позивач повторно направив претензію щодо сплати штрафних санкцій за недопоставку товару за Договором від 27.03.2024 ГД ДКВС-936/3 ГД/2024, якою, повідомив ФОП Ісай Д.А., що частину штрафу у розмірі 12 350,00 грн. було стягнуто із суми забезпечення виконання договору, у порядку, передбаченому пунктом 12.6. Договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 5607 від 25.01.2024.

Однак, відповіді на зазначену претензію до Генеральної дирекції ДКВС України не надходило та претензійні вимоги Генеральної дирекції ДКВС України відповідачем задоволені не були.

Відповідно до п. 12.6 Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Продавцем умов Договору Покупець із суми забезпечення виконання Договору утримує штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом десяти банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії Договору.

Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 49 400,00 грн. за договором від 07.12.2023 № 336-К-23.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення аналогічного змісту міститься у статті 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 1,2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (пункт 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку недопоставки Товару в обсязі, передбаченому Договором Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого Товару.

Відповідно до п. 12.6 Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Продавцем умов Договору Покупець із суми забезпечення виконання Договору утримує штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом десяти банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії Договору.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що розрахунок є правильним.

Враховуючи те, що відповідач порушив умову договору щодо строків поставки (відсутністю поставки) товару, вимога про стягнення 49 400,00 грн штрафу на підставі пункту 8.3 договору є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми штрафних санкцій в розмірі 49 400,00 грн. підтверджені документально, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 3028,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ісай Дмитра Анатолійовича, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України" (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, номер рахунку UA 0099332 в Державній казначейській службі України м. Києва, , код банку 820172) суму штрафних санкцій у розмірі 49 400,00 грн. за договором від 07.12.2023 № 336-К-23.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ісай Дмитра Анатолійовича, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України" (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, номер рахунку UA 0099332 в Державній казначейській службі України м. Києва, , код банку 820172) суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Солодюк О.В.