ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" лютого 2025 р. м. Рівне Справа № 918/91/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши заяву Вараської міської ради про забезпечення позову у справі №918/91/25

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

- Вараська міська рада

- Вараська міська військова адміністрація Вараського району Рівненської області

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Вараська міська рада 03 лютого 2025 року звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просить суд постановити ухвалу про вжиття заходу забезпечення позову Вараської міської ради про визнання незаконним та скасування наказів начальника Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області №307 від 28 листопада 2024 року "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування із зміною цільового призначення земельної ділянки МОУ в особі КЕВ м.Рівне", №308 від 28 листопада 2024 року "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування із зміною цільового призначення земельної ділянки МОУ в особі КЕВ м.Рівне" шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0302 загальною площею 0,7849 га;

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0303 загальною площею 0,0914 га;

- заборони державним реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0302 загальною площею 0,7849 га в частині реєстрації прав власності держави;

- заборони державним реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0303 загальною площею 0,0914 га в частині реєстрації прав власності держави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 заяві присвоєно єдиний унікальний номер 918/91/25 та передано для розгляду судді Бережнюк В.В.

Заява Вараської міської ради мотивована наступним.

Вараська міська рада готує позовну заяву до Господарського суду Рівненської області про визнання протиправними та скасування Наказу №307, Наказу №308 з підстав очевидної та безумовної протиправності зазначених наказів, порушення прав, свобод та інтересів Вараської міської територіальної громади, порушення Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про правовий режим воєнного стану" тощо.

На переконання заявника протиправними наказами №307 та №308 від 28.11.2024 начальника Вараської МВА порушено права, свободи та інтереси Вараської міської ради. Так, згідно частини 2 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно пункту 8 частини сьомої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» накази та розпорядження начальника військової адміністрації мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради. Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Враховуючи зазначене, до моменту визнання протиправними та скасування Наказу №307, Наказу №308, вказані нормативні акти підлягають виконанню на всій території Вараської міської територіальної громади до моменту їх виконання.

Відповідно до частини 13 статті 123 Земельного кодексу України у разі надання земельних ділянок державної власності у постійне користування підприємствам, установам, організаціям комунальної власності одночасно здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність і навпаки. Розпорядження землями комунальної власності згідно норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (п.34 ч.1 ст.26), Земельного кодексу України (ст.12) належить територіальним громадам в особі місцевої ради.

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відносно ділянки з кадастровим номером :01:014:0302 загальною площею 0,7849 га, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відносно ділянки з кадастровим номером :01:014:0303 загальною площею 0,0914 га, вбачається, що цільове призначення цих земельних ділянок уже змінено з земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств на землі для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил (15.01). Тобто вищевказані Накази №307, №308 в частині зміни цільового призначення - уже виконано. Тому Позивач не виключає, що Накази №307, №308 в подальшому виконуватимуться, не зважаючи на їхню протиправну природу. Невжиття заходів забезпечення позову та дія протиправних наказів начальника Вараської МВА про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування із зміною цільового призначення земельної ділянки Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне призведе до перевищення повноважень Вараської МВА та порушення процедури реєстрації прав на земельні ділянки. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду по суті, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Позивача в майбутньому, оскільки реалізація функцій розпорядження земельними ділянками передбачає управління майном комунальної власності, в тому числі, відчуження.

Заявник пояснює, що виходячи з позовних вимог, а саме: про визнання протиправними та скасування наказів начальника, вбачається, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідними у зв`язку з тим, що після виконання акту індивідуальної дії (Наказ №307, наказ №308 є актами індивідуальної дії), скасування таких Наказу №307 та Наказу №308 не призведе до бажаного результату відновлення порушеного права та законного інтересу Вараської МТГ. Натомість це потягне за собою ще ряд судових процесів, спрямованих на скасування актів державного реєстратора. Тобто, в подальшому Вараській міській раді доведеться ініціювати судові процеси, брати у них участь, нести фінансові втрати у зв`язку з порушенням права власності Вараської міської територіальної громади.

Частиною четвертої статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Вжиття заходу забезпечення позову Вараської міської ради у спосіб накладення арешту на земельні ділянки з кадастровим номером :01:014:0302 загальною площею 0,7849 га, з кадастровим номером :01:014:0303 загальною площею 0,0914 га, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Вараський район, місто Вараш, Промислова зона, та заборона вчиняти дії державному реєстратору, спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом норм чинного законодавства у вирішенні питання про забезпечення позову особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарем діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 ГПК України є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З аналізу вищевикладеного слідує, що заявник зобов`язаний надати достатні докази, що підтверджують наявність обставин, що є підставою для обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може значно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За висновком суду, подана заявником (позивачем) заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких заявник (позивач) має намір звернутися до суду.

Суд приймає до уваги, що самі лише посилання заявника (позивача) на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу приведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, та посилання на те, що метою є недопущення ускладнення розгляду справи та унеможливлення ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову, враховуючи реальну можливість протиправної поведінки відповідача, в тому числі зміна цільового призначення земельної ділянки та про вірогідність вчинення Вараською міською військовою адміністрацією тих чи інших дій щодо спірних земельних ділянок - не є достатньою підставою для необхідного в розумінні частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також, суд приймає до уваги, що вчинення Вараською міською військовою адміністрацією неправомірних на думку позивача дій у процесі видання наказів №307 та №308 , не може бути достатньою підставою для застосування певного виду забезпечення позову, оскільки факт наявності/відсутності вчинення неправомірних дій вказаною особою має установити суд під час розгляду відповідної судової справи. При цьому питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне зазначити, що для задоволення вимоги Вараської міської ради про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0302 загальною площею 0,7849 га та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0303 загальною площею 0,0914 га, також заборону державним реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, суду потрібно зробити висновки щодо правомірності/неправомірності виданих наказів №307 та №308 Вараською міською військовою адміністрацією, що фактично буде частковим задоволенням позову, адже правомірність дій під час прийняття спірних наказів встановлюється за результатами розгляду судом відповідної судової справи по суті.

З аналізу вищевикладеного слідує, що заявником (позивачем) не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися.

Суд також приймає до уваги, що співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги баланс інтересів сторін, та за відсутності достатніх доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні поданої заяви необхідно відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу на те, що у разі виникнення реальної, підтвердженої загрози неможливості чи утруднення виконання судового рішення Вараська міська рада не позбавлена права в будь-який час повторно заявити про необхідність забезпечення позову з поданням суду відповідних доказів.

На підставі статей 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Вараської міської ради про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 04.02.2025 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Бережнюк В.В.