ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м.Дніпро Справа № 904/1953/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Єгоров В.С.

від відповідача: Азаренков С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 р.

( суддя Дупляк С.А., м. Дніпро, повний текст рішення складено 06.09.2024 р.)

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до

Акціонерного товариства

"Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", про стягнення 290 788 407,42 грн., з яких: 185 078 554,28 грн. основної заборгованості, 69 900 252,98 грн. пені, 26 349 147,30 грн. штрафу, 5 147 110,22 грн. трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн. інфляційних втрат.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 185 078 554,28 грн. основної заборгованості, 34 950 126,49 грн. пені, 13 174 573,65 грн. штрафу, 5 147 110,22 грн. трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн. інфляційних втрат, 847 840,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ( щодо стягнення пені у розмірі 34 950 126,49 грн. та штрафу, у розмірі 13 174 573,65 грн. ) відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду, через підсистему "Електронний суд", до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог, про стягнення пері, в розмірі 34 950 126,49 грн. та штрафу, в розмірі 13 174 573,65 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог в цій частині.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 р. у справі № 904/1953/24, в частині відмови у стягненні пені в розмірі 34 950 126,49 грн та штрафу в розмірі 13 174 573,65 грн, вважає рішення суду в цій частині незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Водночас, на думку Скаржника, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми статей 236 та 238 ГПК України, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення в частині зменшення розміру пені.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору. Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, тощо.

Скаржник наголошує на тому, що місцевим господарськи судом взагалі не досліджено майновий стан Відповідача, а також не враховано тієї обставини, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 р. № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз У країни» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. Інститут постачальника «останньої надії» впроваджений з метою підтримки споживачів, що залишились без постачальника.

Скаржник зазначає, що в умовах воєнного стану та збройної агресії з боку російської федерації у Позивача значно зросла кількість споживачів (поставка, як постачальника «останньої надії»), через неможливість постачання ним природного газу від їх колишніх інших приватних постачальників - з 1 травня 2022 року до реєстру клієнтів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» було додатково включено 8,8 млн українських домогосподарств, які раніше отримували природний газ від 17 постачальників під брендом «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» і ТОВ «Одесагаз-Постачання». При всьому цьому розмір дебіторської заборгованості постійно зростає, через відсутність платіжної дисципліни з боку таких споживачів та обмеження заходів впливу на них ( Позивач наразі не має права обмежувати споживання природного газу через заборгованість перед ним ).

На переконання Скаржника несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що в умовах воєнного стану та збройної агресії з боку російської федерації у Відповідача також ускладнилась господарська діяльність, а також погіршилось зокрема фінансове становище. При цьому, Відповідач обґрунтовував своє клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій тим, що на час виникнення спірних правовідносин АТ «Дніпропетровськгаз» було єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області, що здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої НКРЕКП згідно постанови від 29.06.2017 р. № 844, яка надає право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області. На території ведення ліцензійної діяльності АТ «Дніпропетровськгаз» на час підписання договору та на теперішній час ведуться бойові дії. Через військову агресію більш ніж 700 газопроводів зазнало пошкоджень в результаті обстрілів, які були усунуті аварійно-диспетчерською службою Відповідача, Відповідач забезпечував газом більш ніж 600,5 тисяч споживачів, будучи єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є підприємством критичної інфраструктури.

Товариство також вказує на те, що являючись на 100% тарифним підприємством, Відповідач виконував всі роботи за рахунок коштів тарифної виручки, у той час, як витратна частина по обслуговуванню газорозподільної системи у воєнний час не тільки не зменшилась, але й збільшилась за рахунок росту числа аварійних викликів та потреби додаткового обстеження газопроводів на предмет їх ймовірного пошкодження ворожими диверсійними групами. Проте, ці обставини не завадили виконувати зобов`язання Оператора ГРМ в частині забезпечення цілодобового доступу споживачів до газорозподільної системи.

Крім того, Товариство зазначає про те, що Торгово-промислова палата України підтвердила, що загальний офіційний лист від 28.02.2022 р. за № 2024/02.0-7.1 є достатнім в цілях підтвердження настання форс-мажорних обставин. АТ «Дніпропетровськгаз» є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2023 рік, відповідно до якого збиток за 2023 рік складає - 737 976 тис. грн. (код рядка 2355). Станом на 01.06.2024 р. сума дебіторської заборгованості, яка обліковується у бухгалтерському обліку АТ «Дніпропетровськгаз» становить більше 929 804 тис. грн.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/1953/24.

Матеріали справи № 904/1953/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 29.01.2025 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 р., призначене на 29.01.2025 р., вирішено провести судове засідання у справі № 904/1953/24 з представником Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

У судовому засіданні 29.01.2025 р., проведеному в режимі відеоконференціїї, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

20.12.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» ( Споживач ) було укладено договір № 101/ПГ-3758-ОГРМ купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору цей договір (включаючи усі зміни та доповнення), регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу на умовах, встановлених цим договором та положенням.

На виконання умов положення та цього договору, Покупець гарантує приєднання до договору про утворення балансуючої групи, де стороною є відповідальною за добовий небаланс групи є позивач за типовою формою, розробленою та затвердженою позивачем.

Продавець, за умови дотримання положень цього договору та вимог положення покупцем, зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим договором ( п. 1.3 договору ).

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором.

Ціна та порядок проведення розрахунків визначені у розділі 4 договору.

Цей договір укладений сторонами з відкладальною умовою відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України та набуває чинності з дати надання покупцем одного з видів забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором у порядку та відповідно до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. цього договору, та діє впродовж дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування, а в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення ( п. 10.1. договору).

У відповідності до ст. 631 ЦК України умови цього договору поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022 р.. Положення цього підпункту не застосовуються у разі надання одного з видів забезпечення, предбачених підпунктом 2.1.1. підпункту 2.1. цього договору після 01.01.2023 р. (п. 10.2. договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору Позивач у період з січня по квітень 2023 року передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 263 624 887,43 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом № 1824 від 31.01.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 89 303 063,74 грн; актом № 1823 від 31.01.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 0,78 грн; актом № 3601 від 28.02.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 0,83 грн; актом № 3602 від 28.02.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 75 996 827,16 грн; актом № 5335 від 31.03.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 0,19 грн; актом № 5336 від 31.03.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 61 200 939,07 грн; актом № 8137 від 30.04.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 37 124 055,62 грн; актом № 8138 від 30.04.2023 р. приймання-передачі природного газу на суму 0,04 грн.

Також Позивачем долучено до матеріалів справи інформацію про надходження коштів на рахунки позивача за період з 01.01.2021 р. до 13.02.2024 р. від Відповідача.

Разом із цим, на адресу Відповідача Позивачем направлялась вимога від 20.03.2024 р. № 119/4.1.2-14547-2024 про сплату заборгованості за договором в розмірі 290 788 407,42 грн. Відповідач відповідно до відмітки на рекомендованому повідомлені отримав вимогу позивача 25.03.2024 р..

Відповідно до довідки Акціонерного товариства Державний ощадний банк України повідомлено Позивачу, що на поточний рахунок Позивача у гривні за період з 01.01.2021 р. до 13.02.2024 р., зокрема, по Відповідачу долучено реєстр надходжень на 41 (сорок одному) аркушах.

Оскільки Відповідач не погасив наявну перед Позивачем заборгованість, Позивач, посилаючись на наведені обставини, звернувся до суду з даною позовною заявою.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Предметом спору у цій справі є стягнення з Відповідача на користь Позивача 290 788 407,42 грн., з яких: 185 078 554,28 грн. основної заборгованості, 69 900 252,98 грн. пені, 26 349 147,30 грн. штрафу, 5 147 110,22 грн. трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 185 078 554,28 грн. основної заборгованості, 34 950 126,49 грн. пені, 13 174 573,65 грн. штрафу, 5 147 110,22 грн. трьох процентів річних, 4 313 342,64 грн. інфляційних втрат, 847 840,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог ( щодо стягнення пені у розмірі 34 950 126,49 грн. та штрафу, у розмірі 13 174 573,65 грн. ) відмовлено.

Як вбачається із тексту апеляційної скарги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" ( Постачальник ) у цій справі, рішення суду першої інстанції оскаржуються лише в частині відмови у задоволені позовних вимог пов`язаних зі стягненням пені та штрафу ( зменшення розміру пені та штрафу на 50%: на 34 950 126,49 грн. та 13 174 573,65 грн. відповідно ), а відтак, враховуючи, що рішення в частині встановлення факту укладання договору, прострочення оплати отриманого природного газу та правильності розрахунку нарахованих Позивачем сум та перевіреного господарським судом - сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги Позивача, зменшив розмір заявленої до стягнення неустойки на 50 %, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Матеріалами справи, актами приймання-передачі природного газу підтверджується, що Позивач у період з січня по квітень 2023 року передав у власність Відповідачу природний газ на загальну суму 263 624 887,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Сторони п. 4.3 договору узгодили, що Покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

Свої зобов`язання з оплати природного газу Відповідач виконав частково у розмірі 78 546 333,15 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки позивача за період з 01.01.2021 р. до 13.02.2024 р..

Відповідач за отриманий від Позивача природний газ, строк оплати якого є таким, що настав, не розрахувався у повному обсязі, у зв`язку із чим заборгованість Відповідача перед Позивачем склала 185 078 554,28 грн. Доказів зворотного Відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 185 078 554,28 грн були визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції встановив обгрунтованість заявлених Позивачем до стягнення нарахованих на суму основного боргу: 3% річних у розмірі 5 147 110,22 грн за сукупний період з 03.03.2023 р. по 29.02.2024 р., інфляційних втрат у розмірі 4 313 342,64 грн за період з квітня 2023 року - лютий 2024 року та суму пені у розмірі 69 900252,98 грн, штрафу 26 349 147,30 грн.

Водночас, Відповідачем було подано клопотання про зменшення пені, 3 % річних, у якому останній просив суд скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та зменшити суму неустойки, 3% відсотків річних та інфляції, які підлягають стягненню до 1 грн.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій Відповідач послався на те, що станом на 01.06.2024 р. у підприємства існує дебіторська заборгованість, яка складає більше 929 804 тис грн. Наголошуючи на вкрай тяжкому фінансовому стані підприємства, що ставить під загрозу його нормальне функціонування та надання послуг з безперебійного газопостачання, Відповідач зазначив, що додаткове покладання на підприємство надмірних економічних санкцій призведе до ускладнення і без того тяжкого матеріального становища та фактичної неплатоспроможності і нездатності вести господарську діяльність та виконувати свої функції.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заперечував проти зменшення штрафних санкцій, зазначивши, що нарахування неустойки проводились у відповідності до умов договору, зі змістом якого відповідач обізнаний. Крім того, Позивач вказав на те, що Відповідачем не надано жодного доказу скрутного фінансового становища, який би став безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів Боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої ст. 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 р. у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 р. у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 р. у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 р. у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 р. у справі № 916/469/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін ( пункт 8.28 ).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

В оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції, дійшов висновків що зменшення розміру пені та штрафу на 50%, з заявлених 69 900 252,98 грн пені до 34 950 126,49 грн та з заявлених 26 349147,30 грн штрафу до 13 174 573,65 грн, є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Такий висновок суду мотивованим тим, що Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є підприємством критичної інфраструктури, у відповідності до Закону України від 16.11.2021 р. № 1882-IX «Про критичну інфраструктуру», що також підтверджується листом Міненерго від 22.12.2022 р. № 26/1.7-10.2-20723 про віднесення АТ «Дніпропетровськгаз» до об`єктів критичної інфраструктури.

Також, судом було взято до уваги посилання Відповідача на те, що через військову агресію більш ніж 700 газопроводів зазнало пошкоджень в результаті обстрілів, які були усунуті аварійно-диспетчерською службою АТ «Дніпропетровськгаз». При цьому, Відповідач здійснює забезпечення газом більш ніж 600,5 тисяч споживачів, будучи єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами Кредитора і Боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 р. у справі № 910/13801/19.

Відхиляючи доводи Скаржника про відсутність підстав для застосування приписів ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані норми права дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру неустойки з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення ( п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі № 916/878/20 ). За змістом ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 р. у справі № 6-473цс16 та постанові Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі № 916/878/20. Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У запереченнях, поданих на клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки, Позивач вказав, що через запровадження в державі воєнного стану та несвоєчасної оплати замовниками отриманих послуг, Позивач зазнав збитки. Однак, вказані обставини не залежали від волевиявлення Відповідача, а спричинені обставинами про які зазначено Скаржником.

При цьому, апеляційний господарський суд також враховує, що окрім пені та штрафу Позивач нарахував проценти річних та інфляційні втрати, які визнані судом обґрунтованими, та в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів Відповідачем у вказаний період прострочення оплати.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання Відповідачем, майновий стан сторін та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені та штрафу на 50% і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові в оскаржувані частині рішення було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 р. у справі № 904/1953/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.02.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін