ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1202/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:

Від Акціонерного товариства "Українська залізниця" адвокат Лісецька Н.В.

Від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) Коршак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 )

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024, суддя суду першої інстанції Нікітенко С.В., м. Одеса, повний текст рішення складено 10.10.2024

по справі №916/1202/24

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 )

про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) про витребування дизельного палива в кількості 6791 кг вартістю 317 967,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані набуттям військовою частиною дизельного палива в кількості 6791 кг без достатньої правової підстави, оскільки примусове вилучення у позивача майна за наказом відповідача від 28.02.2023 №82 «Про примусове відчуження або вилучення майна» відбулося з порушенням встановленої Законом України «Про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану» процедури, а саме, без його погодження з відповідною державною адміністрацією, а також без урахування того, що майно було набуте позивачем під час здійснення господарської діяльності (є приватною власністю позивача) та не є індивідуально визначеним майном.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 позов задоволено частково; витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" дизельне паливо в кількості 6791,00 кілограм; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3815,61 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не наділено законодавством та статутом повноваженнями вирішувати питання щодо відчуження державного майна, з огляду на що в останнього відсутні повноваження щодо добровільного відчуження (передачі) державного майна.

У той же час, місцевий господарський суд встановив, що правовою підставою вилучення відповідного майна у позивача є наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач погодив його видачу, відповідно, з районною, обласною державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної міської ради, як то вимагається нормами чинного законодавства України.

Відтак, встановивши обставини стосовно того, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття наказу про вилучення спірного майна, і що у Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутні повноваження щодо добровільного відчуження (передачі) майна, суд дійшов висновку, що майно було набуто відповідачем за відсутності правової підстави, з огляду на що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України зазначив про обов`язок відповідача повернути отримане майно позивачу.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не має права на відшкодування вартості майна, вилученого в умовах правового режиму воєнного стану. Позаяк є державним підприємством, а відтак на позивача поширюється положення пункту 2 частини першої статі 1 закону України «Про передачу , примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», який передбачає позбавлення державних підприємств, відповідного майна з метою його передачі для потреб держави в умовах воєнного стану без відшкодування вартості такого майна.

Також скаржник зазначив, що в якості підстави для задоволення позовних вимог суд послався на відсутність погодження наказу від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна» з державною адміністрацією. Однак судом не було враховано, що згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про передачу, тимчасове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті, крім випадків, передбачених частиною третьої цієї статті. Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.03.2022 №84 встановлено, що Одеська область входила до районів ведення воєнних (бойових) дій з 07.03.2022 по 09.03.2022, а тому у Військової частини НОМЕР_1 були наявні повноваження щодо примусового вилучення спірного майна без погодження з державною адміністрацією.

На думку апелянта, для визначення правомірності вилучення майна та дотримання процедури вилучення, суд мав встановити факт ведення бойових дій на території Одеської області в період з 08.03.2022 по 09.03.2022 року включно, адже саме в ці дні фактично було здійснено вилучення дизельного палива у позивача».

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24.

Позивач зазначає, що вилучене Майно (дизельне паливо) не передавалося Позивачу у володіння на праві господарського відання або оперативного управління, а було набуте ним під час здійснення господарської діяльності (є приватною власністю Позивача) та не є індивідуально визначеним майном, тому вилучення Майна є протиправним.

Крім того позивач звернув увагу на те, що наказ №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», відповідно до якого було вилучено майно позивача, був виданий 28.02.2023, тобто на момент, коли Одеська область не входила до районів ведення воєнних (бойових дій), а отже, зазначений наказ відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» мав бути погоджений з відповідною державною адміністрацією.

Позивач також зазначив, що судом вірно встановлено, що Позивач не наділений законодавством та Статутом повноваженнями щодо добровільного відчуження (передачі) майна АТ «Укрзалізниця» іншим юридичним особам чи громадянам.

Керуючись викладеним вище, позивач просить залишити рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі № 916/1202/24 без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) без задоволення.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1202/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/1202/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1202/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1202/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24 - залишено без руху; встановлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів 1) сплати судового збору у сумі 5 723,41 грн 2) направлення копії апеляційної скарги з додатками на адресу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 3) документи, що посвідчують повноваження Коршака Дмитра В`ячеславовича представляти інтереси Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в Південно-західному апеляційному господарському суді в порядку самопредставництва протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшли заяви про усунення недоліків апеляційної скарги. До цих заяв були додані докази сплати судового збору у сумі 5 723,41 грн, направлення копії апеляційної скарги з додатками на адресу Акціонерного товариства "Українська залізниця", документи, що посвідчують повноваження Коршака Дмитра В`ячеславовича представляти інтереси Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в Південно-західному апеляційному господарському суді в порядку самопредставництва. Таким чином недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 08.01.2025; призначено справу №916/1202/24 до розгляду на 27.01.2025 о 11:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

27.01.2025 у судовому засіданні прийняли участь представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" адвокат Лісецька Н.В. та представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 .

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, зокрема наказів від 13.03.2022 №84, від 30.03.2022 №101, від 01.04.2022 №102, Одеська область входила до районів ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 06.03.2022 по 09.03.2022, з 10.03.2022 по 12.03.2022, з 13.03.2022 по 31.03.2022.

У листі від 08.03.2022 №669 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що у зв`язку з евакуацією Центральної бази забезпечення пально-мастильними матеріалами Національної гвардії України, виникла проблема у поповненні запасів пального у військових частинах, з метою підтримання військових частин у постійній бойовій готовності, просив Регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надати допомогу у вигляді дизельного пального для Військової частини НОМЕР_2 в кількості 8093 л та для Військової частини НОМЕР_1 в кількості 8104 л.

Як вбачається із акту №17 на видачу дизельного палива, 09.03.2022 Виробничим підрозділом «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відпущено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) 8104 л (6791 кг) дизельного палива на транспортний засіб за реєстраційним номером НОМЕР_3 .

09.03.2022 між Виробничим підрозділом «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», як постачальником, та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ), як отримувачем, складено акт приймання-передачі матеріальних цінностей №17, відповідно до пункту 1 якого постачальник передав, а отримувач прийняв 8104 л (6791 кг) дизельного палива.

У листі від 23.09.2022 №ТЧ-1-07/867 Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», зазначаючи, що для функціонування мобільних військових груп та груп забезпечення правопорядку в період лютий-березень 2022 року надано тимчасову допомогу у вигляді дизельного палива у кількості 6791 кг, просив командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) вирішити питання підписання актів про примусове відчуження майна.

Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із листом від 24.01.2023 №№ТЧ-1-07/90, в якому, посилаючись на розпочату повномасштабну війну з російським агресором та враховуючи складні обставини, що склалися протягом лютого-березня 2022 року, зазначив, що здійснив тимчасову допомогу у вигляді передачі 13579 кг дизельного палива для функціонування мобільних військових груп та забезпечення правопорядку без надання управлінням відповідного рішення військового командування, погодженого обласною державною адміністрацією.

Також у вказаному листі Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» довів до відома ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно із пунктом 35 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735, Акціонерне товариство «Українська залізниця» не має права безоплатно передавати майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків.

При цьому виробничий підрозділ повідомив про проведену планову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у жовтні 2022 року, якою встановлено нестачу 13579 кг дизельного палива, яке передано Військовій частині НОМЕР_2 і Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ).

У зв`язку із викладеним, Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» просив вирішити питання щодо: або примусового відчуження 13579 кг дизельного палива з повним відшкодуванням вартості, або повернення його у майбутньому на баланс Акціонерного товариства «Українська залізниця», або примусового вилучення без відшкодування вартості даної кількості дизельного палива.

Виробничий підрозділ у вказаному листі просив прийняти до уваги, що у випадку відсутності вжитих заходів, Акціонерне товариство «Українська залізниця» буде вимушено звернутись до відповідних органів державної влади для примусового повернення раніше наданого майна.

У відповідь на лист Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 24.01.2023 №ТЧ-1-07/90, ІНФОРМАЦІЯ_2 у листі від 03.02.2023 №3/10/3-287 повідомило, що не заперечує щодо вилучення військовими частинами 3012 та 3014 Національної гвардії України дизельного палива у кількості 13579 кг без відшкодування вартості такого майна.

У листі від 13.02.2023 №ТЧ-1-07/174 позивач просив відповідача надати наказ про вилучення Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 6791 кг дизельного палива.

28.02.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видано наказ №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», відповідно до якого на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, та Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 №4765-VI, з метою забезпечення потреб Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) в умовах правового режиму воєнного стану, прийнято рішення про здійснення вилучення майна, яке перебувало на обліку Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та було фактично отримано військовою частиною згідно акту приймання-передачі від 09.03.2022 №17, а саме: дизельного палива у кількості 6791 кг з метою забезпечення виконання військовою частиною службово-бойових завдань.

26.06.2023 було складено акт про примусове відчуження або вилучення майна, відповідно до якого на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану на території України згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, здійснено вилучення на користь Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 майна, а саме, дизельного палива у кількості 6791 кг, власником якого є Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця». В акті зазначено, що оцінку майна проведено комісією Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за справедливою вартістю на дату вилучення. Вартість вилученого дизельного палива складає 199 472,04 грн.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» утворене відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 цієї Постанови.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» діє на підставі статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1094), і відповідно до пункту 1 вказаного статуту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, тип товариства - приватне акціонерне товариство.

Згідно із пунктом 2 статуту товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - підприємства залізничного транспорту). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно із пунктом 21 статуту товариству на праві приватної власності належать акції господарських товариств, майно, що внесені до його статутного капіталу, та інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством, крім майна, закріпленого за товариством на праві господарського відання.

За товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, визначених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим статутом (пункт 22 статуту).

Пунктом 33 статуту визначено, що здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому статуту та меті діяльності товариства.

Пунктом 34 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено, що товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи фізичним особам, крім випадків, передбачених законом. Розпорядження майном товариства, зокрема шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим статутом.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому відповідними затвердженими Верховною Радою України Указами Президента України було продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено в Законі України «Про правовий режим воєнного стану».

В розумінні статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом частини п`ятої статті 17 Закону України «Про оборону України» (в редакції, чинній на час передання спірного майна у березні 2022 року) в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка (пункт 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1)примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості;

2)вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості. Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (в редакції, чинній на час передання спірного майна у березні 2022 року) примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

За змістом частини третьої статті 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частин першої, третьої статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Акціонерне товариство «Українська залізниця» послалось на те, що майно позивача було вилучено всупереч встановленого Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» порядку на підставі незаконного наказу відповідача від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», оскільки:

по-перше, майно позивача не могло бути предметом примусового вилучення відповідно до процедури, передбаченої Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», адже Акціонерне товариство «Українська залізниця», відповідно до положень його статуту є юридичною особою приватного права, а майно, передане до статутного капіталу, та майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством, є його приватною власністю. Відтак, оскільки частиною першою статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачено, що процедура вилучення застосовується до державних підприємств, державних господарських об`єднань та полягає в позбавленні права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном, то застосування до Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є юридичною особою приватного права, процедури вилучення майна є протиправним;

по-друге, вилучення майна передбачає позбавлення права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном, тоді як вилучене майно (дизельне паливо в кількості 6791 кг) не є індивідуально визначеним майном;

по-третє, наказ відповідача від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна» виданий з порушенням Закону України «Про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», не був погоджений відповідною державною адміністрацією, отже, відповідач, видаючи наказ про примусове вилучення у позивача майна, діяв всупереч передбаченим законом повноваженням, і тому примусове вилучення у позивача майна за таким наказом відбулося з порушенням встановленої законом України «Про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану» процедури.

Позивач, посилаючись на незаконність примусового вилучення відповідачем у позивача майна за наказом від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна» та актом №307 про примусове відчуження або вилучення майна, а також посилаючись на те, що жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем майна за рахунок позивача сторонами не вчинялось, інші підстави набуття відповідачем майна, визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, відсутні, вважає, що спірне майно (дизельне паливо у кількості 6791 кг вартістю 317967,52 грн) було набуте відповідачем без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду про витребування цього майна.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може бути застосований самостійно на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України шляхом подання кондикційного позову.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

Водночас за змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на положення частини першої статті 202 та частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договір є правочином.

За загальним правилом, встановленим статтею 638 Цивільного кодексу України (положення якої кореспондуються з частинами першою, другою статті 180 Господарського кодексу України), договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому за змістом частини першої статті 641 і частин першої, третьої статті 642 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, тоді як відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції договір є укладеним (частина перша статті 640 Цивільного кодексу України). Натомість відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 184 Господарського кодексу укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу, за змістом якої господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 Цивільного кодексу України).

Отже, законом передбачено можливість укладення договорів у спрощеному порядку, зокрема, через ділову переписку: шляхом обміну документами та у вигляді конклюдентних дій. При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що укладені в письмовій формі.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що після введення Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 воєнного стану, Південне територіальне управління Національної гвардії України звернулось до Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з листом від 08.03.2022 №669 про надання допомоги у вигляді дизельного пального для Військової частини НОМЕР_1 в кількості 8104 л без зазначення умов оплатності чи повернення.

Після чого між Виробничим підрозділом «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) складено акт приймання-передачі матеріальних цінностей №17, відповідно до пункту 1 якого постачальник передав, а отримувач прийняв 8104 л (6791 кг) дизельного палива.

Позивач на підставі листа від 08.03.2022 №669 здійснив передачу 6791 кг дизельного палива відповідачу, а відповідач прийняв таке майно для підтримання військових частин у постійній бойовій готовності.

Таким чином, позивач своїми діями (передачею дизельного палива) прийняв пропозицію відповідача та, водночас, не висловив зауважень чи зустрічних умов передачі такого палива, зокрема, щодо його оплатності чи поворотності. Акт приймання-передачі не містить жодного формулювання щодо тимчасової передачі дизельного палива чи необхідності в подальшому його повернення або відшкодування коштів. Отже, майно передано позивачем безоплатно.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, фактично є укладенням договору в спрощений спосіб. Таке оформлення договірних правовідносин сторонами відповідає приписам чинного законодавства України та за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором пожертви, який підпадає під правове регулювання Глави 55 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 729 Цивільного кодексу України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Також слід враховувати, що безоплатна передача у власність бенефіціарів коштів, іншого майна є одним із видів благодійної діяльності, що передбачено статтею 5 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара; бенефіціар - набувач благодійної допомоги (фізична особа, неприбуткова організація або територіальна громада), що одержує допомогу від одного чи кількох благодійників для досягнення цілей, визначених цим Законом; благодійник - дієздатна фізична особа або юридична особа приватного права (у тому числі благодійна організація), яка добровільно здійснює один чи декілька видів благодійної діяльності.

Благодійна допомога, на відміну від звичайного дарування, завжди має цільовий характер. Так, за статтею 6 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону

При цьому Закон України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» однією із сфер благодійної діяльності визначає сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану (пункт 15 частини другої статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

До того ж, додаткове фінансування потреб національної оборони держави за рахунок благодійних пожертв фізичних та юридичних осіб передбачено частиною сьомою статті 2 Закону України «Про оборону України».

Отже, добровільна допомога відповідачу у вигляді надання йому позивачем дизельного палива цілком підпадає під визначення благодійної діяльності, що мало місце у даних спірних правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем.

У той же час, після підписання вказаного акту приймання-передачі Акціонерне товариство «Українська залізниця» зверталось як до ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) із листами, в яких повідомляло про відсутність можливості у позивача добровільно передавати/відчужувати майно, у зв`язку із чим клопотало про вирішення питання відчуження переданого майна у відповідності до приписів Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

У зв`язку з цим, 28.02.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видано наказ №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна», відповідно до якого прийнято рішення про здійснення вилучення майна, яке перебувало на обліку Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та було фактично отримано військовою частиною згідно акту приймання-передачі від 09.03.2022 №17, а саме: дизельного палива у кількості 6791 кг з метою забезпечення виконання військовою частиною службово-бойових завдань.

Після винесення 28.02.2023 наказу №85 між сторонами у справі складено 26.06.2023 акт про примусове відчуження або вилучення майна.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених апеляційним судом у цій справі обставин укладення у спрощений спосіб договору пожертви, за яким позивачем добровільно та безоплатно передано у 2022 році дизельне паливо відповідачу з певною метою, а саме, для підтримання військових частин у постійній бойовій готовності, оформлення у 2023 році відповідачем відповідним наказом та відповідним актом процедури примусового вилучення майна на підставі звернень позивача, не свідчить про існування між сторонами у справі правовідносин, які регулюються Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Звідси є помилковим висновок суду першої інстанції, що правовою підставою вилучення відповідного майна у позивача є наказ від 28.02.2023 №85 «Про примусове відчуження або вилучення майна» та складений на його виконання акт, і застосування у зв`язку з цим при вирішенні даного спору приписів Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», що, в свою чергу, призвело до необґрунтованого висновку, що спірне майно є таким, що набуте відповідачем за відсутності правової підстави.

Щодо доводів позивача про те, що у нього відсутні повноваження щодо добровільного відчуження (передачі) дизельного палива в кількості 6791 кг, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 «Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі -Статут) тип товариства - приватне акціонерне товариство, також пунктом 15 Статуту передбачено, що Товариство є юридичною особою приватного права.

Згідно пункту 21 Статуту Товариству на праві приватної власності належать акції господарських товариств, майно, що внесено до його статутного капіталу, та інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством, крім майна, закріпленого за товариством на праві господарського відання.

Отже, АТ "Укрзалізниця" майно належить як на праві власності, так і на праві господарського відання. При цьому за загальним правилом майно належить Укрзалізниці на праві власності. На праві господарського відання АТ "Укрзалізниця" належить лише майно, визначене спеціальними нормами (зокрема, вказане в частині першій статті 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування").

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії судів Касаційного господарського суду від 17.07.2024 року по справі №917/730/22.

В той же час, як зазначає сам позивач, вилучене Майно (дизельне паливо в кількості 6 791 кг.) не передавалося Позивачу у володіння на праві господарського відання або оперативного управління, не було внесено до статутного капіталу при утворенні товариства, а було набуте ним під час здійснення господарської діяльності, тобто є приватною власністю Позивача. Отже позивач міг вільно розпоряджатися своєю приватною власністю, в тому числі безоплатно передавати дане майно на користь відповідача.

Будь-яких обмежень з питань розпорядження таким майном, визначених законодавством або Статутом товариства, колегією суддів не було встановлено, про наявність таких обмежень позивач не заявляв до суду, належних доказів у підтвердження таких обставин не надав.

Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності. Зокрема, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що спірне майно не підлягає поверненню позивачу, оскільки позивач, передаючи дизельне паливо відповідачу, діяв добровільно, без тиску, із зрозумілою для обох сторін правочину та конкретно визначеною метою підтримання військових формувань у бойовій готовності під час воєнного стану та захисту України від збройної агресії, а тому позивач, вимагаючи згодом повернення майна, у період, коли воєнний стан та збройна агресія продовжуються, поводиться суперечливо.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів покладає витрати зі сплати судового збору за подання позову на позивача.

В той же час, враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) на рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 по справі №916/1202/24 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 5 723,42 грн.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати накази з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран