ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4732/24

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання О.В. Ващенко

за участю представників:

від позивача - Миронюк В.О.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради до фізичної особи-підприємця Фісуна Євгена Владленовича про стягнення заборгованості у загальному розмірі 15711,99 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Фісуна Євгена Владленовича про стягнення заборгованості за договорами про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу у загальному розмірі 15711,99 грн., в т.ч.: основний борг в сумі 10002,05 грн., пеню в розмірі 1005,83 грн., штраф у сумі 500,10 грн., 3% річних у розмірі 726,24 грн., інфляційні втрати в сумі 3477,77 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-163-13 від 30.10.2013, № 03-20-74-21 від 05.10.2021, № 03-20-145-21 від 14.12.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за розміщення рекламного засобу.

Як вказує позивач, між Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та ФОП Фісуном Євгеном Владленовичем існують договірні зобов`язання за договорами про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, а саме: від 30.10.2013 № 01-16-163/13, від 05.10.2021 № 03- 20-74/21, від 14.12.2021 № 03-20-145/21 та від 29.03.2021 № 02-20-30/21. Також позивач зазначає, що спірні правовідносини, крім укладеного договору, регулюються Законом України "Про рекламу?, Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності?, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, Правилами розміщення та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами та інформації в місті Херсоні, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2015 № 369, рішеннями Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.01.2011 № 15 (зі змінами) "Про затвердження типової форми договору про тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу?, від 18.05.2021 № 205 "Про затвердження типової форми договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу? та іншими актами законодавства та іншими актами законодавства.

Відтак, за ствердженнями позивача, на момент виникнення правовідносин за договором, укладеним між сторонами, функції робочого органу із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів зовнішньої реклами на території міста Херсона здійснювалися Управлінням естетики та зовнішньої реклами Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, однак відповідно до п. 1.13 рішення Херсонської міської ради від 12.09.2014 № 1478 "Про внесення змін до структури і чисельності виконавчих органів Херсонської міської ради? вказане управління виведено зі складу Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради та перейменовано в Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради (зі статусом юридичної особи).

В подальшому, як вказує позивач, відповідно до п. 6 рішення Херсонської міської ради від 26.02.2021 № 73 "Про затвердження структури виконавчих органів Херсонської міської ради, їхніх положень та загальної чисельності апарату міської ради та її виконавчих органів? ліквідовано Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради, правонаступником якого відповідно до п. 8 даного рішення є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради. Також позивач додає, що положенням про Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, затвердженим рішенням Херсонської міської ради від 26.02.2021 № 73, закріплено, що управління уповноважено здійснювати функції робочого органу із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів зовнішньої реклами на території Херсонської міської територіальної громади відповідно до чинного законодавства. Тому, за ствердженнями позивача, з 28.07.2021 змінено сторону договорів від 30.10.2013 №0 1-16-163/13, від 29.03.2021 № 02-20-30/21, уповноважену Херсонською міською радою здійснювати функції робочого органу, з Управління естетики та зовнішньої реклами Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради та Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради на Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради.

При цьому позивач зазначає, що договори від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 №03-20-145/21 укладено ФОП Фісуном Є.В. безпосередньо з Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради.

Між тим позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами утворилася заборгованість до бюджету Херсонської міської територіальної громади, що на момент подання позовної заяви із врахуванням штрафних санкцій складає 15711,99 грн., з яких: 10002,05 грн. основного боргу; 1005,83 грн. пені; 500,10 грн. 5% штрафу; 726,24 грн. 3% річних та 3477,77 грн. інфляційних втрат, що підтверджується відповідними розрахунками.

Також позивач зауважує, що предметом укладених між позивачем та відповідачем договорів згідно з їх п. 1.1 є те, що позивач як уповноважений Херсонською міською радою орган на умовах та в порядку, передбаченому договором, надає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування місце з метою розташування на ньому рекламного засобу, котрий використовується для розміщення зовнішньої реклами.

Крім того, позивач зазначає, що пунктами 1.2, 1.3 Договорів передбачено, що договір визначає відносини сторін щодо тимчасового платного користування Відповідачем місцем, а адреса, площа кількість місць, що надаються в користування за Договором, визначаються згідно з додатком 1 до договору.

Між тим позивач додає, що додатками 1, 3 до договорів, які є їх невід`ємними частинами, визначено перелік рекламних засобів, дозвіл на розміщення яких видано за рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради відповідачеві та на місце розташування яких встановлено пріоритет відповідача за рішенням Робочого органу, що є підставою для нарахування плати за право користування місцем для їхнього розміщення.

Позивач наголошує, що додатками 2, 4 до договорів сторонами узгоджено розрахунок розміру щомісячної плати за розміщення кожного рекламного засобу із врахуванням переліку рекламних засобів, їхнього розміру, визначеного додатками 1, 3 до договору.

Як зазначає позивач, відповідачем рекламні засоби розміщувалися на об`єктах комунальної власності на підставі наданих виконавчим комітетом міської ради дозволу та наданих робочим органом пріоритетів на місце розташування рекламного засобу, з огляду на що нарахування плати за розміщення рекламного засобу на підставі дозволу від 24.04.2014 № 10-2381 здійснювалося відповідно до п. 2.3.3 договору від 30.10.2012 № 01-16-163/13 у розмірі 100% плати за тимчасове користування місцем із дати прийняття виконавчим комітетом міської ради рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору.

Як зазначає позивач, нарахування плати за розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності згідно пріоритетів: № 03-23-107/21 від 05.10.2021 (договір від 05.10.2021 № 03-20-74/21), № 03-23-200/21 від 14.12.2021 (договір від 14.12.2021 № 03-20-145/21), № 02-23-59/21 від 29.03.2021 (договір від 29.03.2021 № 02-20-30/21) здійснювалося відповідно до положень пунктів 2.3.1, 2.3.2 договорів та п. 6.4 Правил. Зокрема, п. 2.3.1 договорів визначено, що плата за користування місцем сплачується суб`єктом господарювання з дати прийняття Робочим органом рішення про встановлення пріоритету та становить 25% плати за тимчасове користування місцем (рекламний засіб не встановлений/не розташований) у перші три місяці дії встановленого пріоритету, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору; п. 2.3.2 договорів передбачено, що у наступні три місяці дії встановленого пріоритету: 100% плати за користування місцем з дати прийняття рішення Робочого органу про продовження дії пріоритету на підставі письмового звернення заявника, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору та додатково 25% (у разі встановленого/розташованого РЗ). Відповідно до п. 6.4 Правил на час отримання рішення про встановлення пріоритету заявника, якщо об`єкт зовнішньої реклами фактично розміщений, плата за договором справляється у 100% розмірі та додатково 25% за пріоритет відповідно до п. 4.1.4.1.

Також позивач наголошує, що оскільки рекламні засоби на підставі отриманих пріоритетів було фактично розміщено відповідачем, тому розмір оплати за розміщення рекламних засобів згідно пріоритетів складав 125%.

Позивач звертає увагу, що у відповідача існувало зобов`язання зі здійснення щомісячної оплати за договорами: від 30.10.2013 № 01-16-163/13 - щомісячний платіж за період: з 14.04.2019 по 01.06.2021 - 435,46 грн.; з 01.06.2021 по 13.04.2024 - 688,11 грн.; від 29.03.2021 № 02-20-30/21 - щомісячний платіж за період: з 29.03.2021 по 01.06.2021 - 1753,92 грн., з 01.06.2021 по 28.09.2021 - 2949,40 грн.; від 05.10.2021 № 03-20-74/21 - щомісячний платіж за період: з 05.10.2021 по 04.04.2022 - 931,82 грн.; від 14.12.2021 № 03-20-145/21 - щомісячний платіж за період: з 14.12.2021 по 13.03.2022 - 1396,37 грн.

Між тим позивач зазначає, що підвищення розміру місячної оплати з 01.06.2021 за договорами від 30.10.2013 № 01-16-163/13 та від 29.03.2021 № 02-20-30/21 зумовлено прийняттям 18.05.2021 Виконавчим комітетом Херсонської міської ради рішення № 203 "Про затвердження Тарифів та Коефіцієнтів на території Херсонської міської територіальної громади?, у зв`язку із чим робочим органом було здійснено перерахунок по договорам та сторонами підписано відповідні уточнення до договорів.

Крім того, позивач звертає увагу, що відповідно до положень п. 2.8 договорів сторони узгодили, що умови договору щодо розміру плати за користування місцем змінюються у відповідності до прийнятого рішення з моменту набрання ним чинності.

Як вказує позивач, відповідачем в порушення умов договорів не здійснено оплату за право користування місцями для розташування рекламних засобів в строки та розмірах, обумовлених договорами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.03.2022 становить 10002,05 грн.

Наразі позивач зауважує, що ним заявлено вимогу про стягнення заборгованості з відповідача за договорами у розмірі, що сформувався на 01.03.2022, оскільки відповідно до розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації від 19.06.2024 № 512р встановлено, що за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 плата за тимчасове користування місцями для розміщення (розташування) рекламних засобів, які знаходяться на території Херсонської міської територіальної громади, не нараховується.

Крім того, позивач звертає увагу, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за чотирма окремими договорами. Так, договори від 30.10.2013 №01-16-163/13 та від 29.03.2021 №02-20-30/21 було укладено по формі типового договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, що затверджена рішенням виконавчого комітету від 18.01.2011 № 15, а договори від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 укладено по формі типового договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, що затверджена рішенням виконавчого комітету від 18.05.2021 № 205. Водночас, як вказує позивач, умовами вказаних договорів по різному врегульовано питання щодо нарахування штрафних санкцій та пені, відповідно до п.п. 6.3, 6.4 договорів від 30.10.2013 № 01-16-163/13 та від 29.03.2021 № 02-20-30/21 позивач застосовує до відповідача штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за увесь час прострочення та за прострочення внесення платежів за користування місцем (-ями), що складає більше 1 місяця, відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 5% відсотків простроченої суми.

Разом з тим позивач зазначає, що оскільки взяті на себе зобов`язання по сплаті за право користування місцями для розташування рекламних засобів відповідач у строки та у розмірі, обумовлені договорами, не виконав, останній повинен сплатити позивачу: пеню відповідно до п. 6.3 договорів, загальний розмір якої становить 1005,83 грн., 5% штрафу відповідно до п. 6.4 договорів в загальному розмірі 500,10 грн., з яких: по договору від 30.10.2013 № 01-16-163/13 пеня становить 263,43 грн., штраф 75,35 грн.; по договору від 29.03.2021 № 02-20-30/21 пеня - 327,94 грн., штраф - 187,63 грн.; по договору від 05.10.2021 № 03-20-74/21 - пеня 99,53 грн., штраф 56,94 грн.; по договору від 14.12.2021 № 03-20-145/21 - пеня 314,93 грн., штраф 180,18 грн.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки відповідач припустився прострочення по сплаті грошового зобов`язання за договорами, то на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 3477,77 грн. інфляційних втрат та 726,24 грн. 3% річних, з яких: по договору від 30.10.2013 № 01-16-163/13 - інфляційні втрати 524,02 грн., 3% річних 109,43 грн.; по договору від 29.03.2021 № 02-20-30/21 - інфляційні втрати 1304,79 грн., 3% річних 272,47 грн.; по договору від 05.10.2021 № 03-20-74/21 - інфляційні втрати 395,99 грн., 3% річних 82,69 грн.; по договору від 14.12.2021 № 03-20-145/21 - інфляційні втрати 1252,97 грн., 3% річних 261,65 грн.

Разом з тим позивач зауважує, що 19.01.2022 відповідачу були направлені рахунки на оплату за договорами на електронну пошту: , про що свідчить скріншот з електронної пошти позивача, втім оплату за наданими рахунками відповідач не здійснив. Наразі позивач зауважує, що позивачем вжито заходи щодо досудового врегулювання спору та направлено 09.05.2024 на електронну пошту відповідача - (адреса вказана у договорах від 05.10.2021 № 03-20-74/21, від 29.03.2021 № 02-20-30/21) претензію від 07.05.2024 за вих.№ 01-32-181/24, до якої додано акти звірки взаємних розрахунків та рахунок на оплату боргу, що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача. Втім, як зазначає позивач, відповіді на зазначену претензію відповідачем надано не було та борг не погашено.

Між тим позивач вказує, що 11.06.2024 повторно направлено на електронну пошту відповідача та поштову адресу за місцем проживання відповідача претензію від 10.06.2024 № 01-32-397/24, до якої додано акти звірки взаємних розрахунків та рахунок на оплату боргу, однак лист повернуто поштовою установою з відміткою "за закінченням терміну зберігання?, що підтверджується конвертом зі зворотнім повідомленням про повернення листа та скріншотом з електронної пошти позивача. При цьому позивач вказує, що на електронний лист відповідач знову відповіді не надав, а також в зазначених претензіях позивачем пропонувались шляхи вирішення ситуації, що склалась, та попереджалось відповідача про наслідки невиконання вимог.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 р. вказану позовну заяву Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4732/24, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28 листопада 2024 р. об 11:30 год.

05.11.2024 р. від представника Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради - Миронюк В.О. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 39949/24), згідно з яким заявник просить суд всі с судові засідання по справі № 916/4732/24 призначити до розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2024 р. задоволено заяву Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради про участь у судовому засіданні суду по справі № 916/4732/24, яке призначене на 28 листопада 2024 р. об 11:30 год., та в усіх наступних судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 р. розгляд справи відкладено на 11.10.2024 р. з огляду на неявку представника відповідача.

Так, розгляд справи в судовому засіданні 10.12.2024 р. о 15:30 год. не відбувся у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги, про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 р. призначено розгляд справи в засіданні суду на 26 грудня 2024 р. о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2024 р. відкладено розгляд справи на 08 січня 2025 р. з огляду на неявку у судове засідання відповідача.

Так, розгляд справи в судовому засіданні 08.01.2025 р. о 10:30 год. не відбувся у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги, про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2025 р. розгляд справи призначено в засіданні суду на 28 січня 2025 р. об 11:00 год.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, надіслана судом копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 28.10.2024 р., про відкладення розгляду справи від 28.11.2024 р., про відкладення розгляду справи від 26.12.2024 р. та про призначення розгляду справи від 08.01.2025 р. були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи, з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Також згідно з ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвал суду господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчать наявні в матеріалах справи оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 08.01.2025 р. позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Закон України "Про рекламу" визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про рекламу" зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

30 жовтня 2013 року між Управлінням естетики та зовнішньої реклами Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради (управління) та фізичною особою-підприємцем Фісуном Євгеном Владленовичем (організація) було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-163/13.

Також із матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2021 року між Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради (управління) та фізичною особою-підприємцем Фісуном Євгеном Владленовичем (організація) було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 02-20-30/21.

Подалі ж, як встановлено судом, між Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (робочий орган) та фізичною особою-підприємцем Фісуном Євгеном Владленовичем (суб`єкт господарювання) були укладені договори про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21.

Відповідно до п. 1.1 договорів управління (робочий орган) як уповноважений Херсонською міською радою орган на умовах та в порядку, передбаченому договором, надає, а організація (суб`єкт господарювання) приймає в тимчасове платне користування місце з метою розташування на ньому рекламного засобу (далі - РЗ), котрий використовується для розміщення зовнішньої реклами (далі - місце).

Згідно з п. 1.2 договорів останні визначають відносини сторін щодо тимчасового платного користування організацією (суб`єктом господарювання) місцем.

В п. 1.3 договорів визначено, що адреса, площа, кількість місць, що надаються в користування за договором, визначаються згідно з додатком 1 до договору.

Пунктом 2.1 договорів передбачено, що за користування місцем організація (суб`єкт господарювання) щомісячно сплачує плату, розрахунок якої здійснюється у відповідності до тарифів, установлених відповідним рішенням міської ради.

Підставою для нарахування та внесення організацією (суб`єктом господарювання) на поточний рахунок управління (робочого органу) плати є цей договір та відповідні додатки до нього (п. 2.2 договорів).

Положеннями п.п. 2.3.1 п. 2.3 договорів сторони визначили, що плата за користування місцем сплачується організацією (суб`єктом господарювання) з дати прийняття управлінням (робочим органом) рішення про встановлення пріоритету та становить 25% плати за тимчасове користування місцем (рекламний засіб не встановлений / не розташований) у перші три місяці дії встановленого пріоритету, розрахунок якої визначається згідно з додатком 2 до договору.

Відповідно до вимог пункту 2.3.2 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 у наступні три місяці дії встановленого пріоритету становить:

- 25% плати за користуванням місцем з дати прийняття рішення позивачем про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору.

- 100% плати за користування місцем з дати прийняття рішення позивачем про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується на підставі письмового звернення заявника, розрахунок якої визначається згідно з додатком 2 до договорів.

Згідно з вимогами п. 2.3.2 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 у наступні три місяці дії встановленого пріоритету: 100 % плати за користування місцем з дати прийняття рішення робочого органу про продовження дії пріоритету на підставі письмового звернення заявника, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору, та додатково 25% (у разі встановленого/розташованого РЗ).

Пунктом 2.4 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується організацією щомісяця не пізніше 10 числа поточного місяця за розрахунками згідно з додатком 2 до договору у безготівковій формі на поточний рахунок робочого органу, незалежно від наслідків господарської діяльності організації, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг.

Положеннями п. 2.4 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 передбачено, що плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується суб`єктом господарювання щомісяця, за 5 днів до кінця поточного місяця, за розрахунками, згідно з додатком 2 до договору у безготівковій формі на поточний рахунок робочого органу, відкритого в уповноваженому підрозділі казначейської служби України, незалежно від наслідків господарської діяльності суб`єкта господарювання, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг. Плата за місяць за тимчасове користування об`єктами і територіями для розташування рекламних засобів на території Херсонської міської територіальної громади розраховується за формулою, визначеною відповідним рішенням виконавчого комітету міської ради. Невнесення плати є підставою для нарахування робочим органом штрафних санкцій, передбачених договором та чинним законодавством.

Розмір плати за користування місцем може змінюватися у порядку, передбаченому договором (п. 2.5 договорів).

Відповідно до п. 2.7 договорів у разі прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про збільшення плати за користування місцем, позивач письмово повідомляє відповідача про такі зміни та надає копію відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2.8 договорів передбачено, що умови договору щодо розміру плати за користування місцем змінюються у відповідності до прийнятого рішення з моменту набрання ним чинності.

В п. 3.1 договорів визначено, що управління (робочий орган) має право, зокрема: нараховувати та вимагати від суб`єкта господарювання оплати штрафних санкцій за порушення умов договору в розмірі та в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством (п.п. 3.1.6); вимагати від суб`єкта господарювання усунення порушень умов цього договору (п.п. 3.1.7).

Умовами п. 4.2 договорів визначено, що організація (суб`єкт господарювання) зобов`язана, зокрема: використовувати надані місця відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України з питань реклами, рішень Херсонської міської ради та її виконавчого комітету (п.п. 4.2.3); своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування місцями в розмірі, передбаченому договором (п.п. 4.2.4).

Положеннями п. 6.1 договорів сторони передбачили, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність за цим договором та у відповідності з діючим законодавством України.

Відповідно до вимог пункту 6.3 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем організація сплачує на користь управління пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів за весь час прострочення.

Згідно з вимогами п. 6.3 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем суб`єкт господарювання сплачує на користь робочого органу пеню в розмірі затвердженої облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежів за весь час прострочення.

Пунктом 6.4 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 сторони передбачили, що за прострочення внесення платежів за користування місцем (-ями), що складає більше 1 місяця, організація додатково сплачує штраф у розмірі 5 (п`яти) відсотків від простроченої суми.

В п. 6.4 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 визначено, що за прострочення внесення платежів (у тому числі недоїмку) за користування місцем (-ями), що складає більше 3 місяців, суб`єкт господарювання додатково сплачує штраф у розмірі 5 (п`яти) відсотків від простроченої суми.

Положеннями п. 8.1 договорів передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення строку дії дозволу. Дія договору продовжується при продовженні строку дії відповідного дозволу, на визначений у ньому строк (п. 8.2 договорів).

Відповідно до п. 8.3 договорів усі зміни та доповнення до договору оформлюються в письмовій формі і вступають у силу з моменту підписання їх сторонами, за винятком випадків змін умов договору, передбачених пунктами 2.7, 2.8 договору, та уточнень до нього, у разі не продовження терміну дії дозволу на місце (-ця), передбачене в додатках 1, 2 договору.

Крім того, між сторонами до вказаних договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від 05.10.2021 № 03-20-74/21, від 14.12.2021 № 03-20-145/21, від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 були підписані додатки № 1 та № 2, при цьому в додатку 1 сторонами зазначено місце знаходження рекламних засобів, а в додатку 2 визначено розмір щомісячної плати.

Також до вказаних договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від 05.10.2021 № 03-20-74/21, від 14.12.2021 № 03-20-145/21, від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 сторонами укладалися уточнення, відповідно до яких вносились зміни щодо плати за тимчасове користування.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 1.13 рішення Херсонської міської ради від 12.09.2014 № 1478 "Про внесення змін до структури і чисельності виконавчих органів Херсонської міської ради" Управління естетики та зовнішньої реклами Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради виведено зі складу Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради та перейменовано в Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради (зі статусом юридичної особи).

В подальшому, згідно з п. 6 рішення Херсонської міської ради від 26.02.2021 № 73 "Про затвердження структури виконавчих органів Херсонської міської ради, їхніх положень та загальної чисельності апарату міської ради та її виконавчих органів" ліквідовано Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради, правонаступником якого, відповідно до пункту 8 даного рішення, є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради.

Положенням про Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, затвердженим рішенням Херсонської міської ради від 26.02.2021 № 73, закріплено, що управління уповноважено здійснювати функції робочого органу із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів зовнішньої реклами на території Херсонської міської територіальної громади, відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3.2.2 зазначеного Положення до повноважень управління віднесено укладання з розповсюджувачами зовнішньої реклами договорів про право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів на території Херсонської міської територіальної громади.

Таким чином, правонаступником Управління естетики та зовнішньої реклами департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради та Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради.

З огляду на викладене, відповідно до додаткових угод до договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від 30.10.2013 № 01-16-163/13 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 сторонами відповідно до рішень міської ради від 26.02.2021 № 73 "Положення про управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради", від 23.07.2021 № 447 "Про визначення управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради балансоутримувачем майна комунальної власності херсонської міської територіальної громади", враховуючи пункт 3 рішення виконавчого комітету міської ради від 18.05.2021 № 205, з 28.07.2021 внесені зміни до договорів, замінено сторону, уповноважену Херсонською міською радою здійснювати функції робочого органу, на Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради. Всі інші пункти договорів, в тому числі п. 8, залишені без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (надалі - Типові правила), виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Так, із врахуванням прийнятих, за результатом розгляду звернень відповідача, Виконавчим комітетом Херсонської міської ради рішень, щодо надання дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами та рішень Робочого органу про встановлення пріоритету на місце розташування рекламного засобу, у відповідача - ФОП Фісуна Є.В. існувало зобов`язання зі здійснення плати за право користування місцями для розміщення рекламних засобів, згідно наступного переліку дозволів та пріоритетів (узгодженого сторонами додатками до договорів), а саме:

1) Дозвіл на розміщення об`єкта зовнішньої реклами № 10-2381 від 24.04.2014 строком дії з 14.04.2014 по 13.04.2024 (виданий на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 14.04.2014 № 97) за адресою: м. Херсон по Бериславському шосе (район будинку № 6) (договір від 30.10.2013 № 01-16-163/13);

2) Пріоритет № 03-23-107/21 від 05.10.2021 строком дії з 05.10.2021 по 04.04.2022 на місце розташування рекламного засобу по вулиці Університетській (у районі будинку № 125) в м. Херсоні (договір від 05.10.2021 № 03-20-74/21);

3) Пріоритет № 03-23-200/21 від 14.12.2021 строком дії з 14.12.2021 по 13.03.2022 на місце розташування рекламних засобів за адресами: по вул. Перекопській (у районі будинку № 203) у м. Херсоні; по вул. Полтавській (у районі будинку № 91) у м. Херсоні (договір від 14.12.2021 № 03-20-145/21);

4) Пріоритет № 02-23-59/21 від 29.03.2021 строком дії з 29.03.2021 по 28.09.2021 на місце розташування рекламних засобів за адресами: по вул. Полтавській (у районі будинку № 91) в м. Херсоні; по Бериславському шосе (у районі повороту на Зеленівку, навпроти будинку № 44) у м. Херсоні; по вул. Університетській (у районі будинку № 78) у м. Херсоні; по вул. Перекопській (у районі будинку № 203) у м. Херсоні (договір від 29.03.2021 № 02-20-30/21).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказані договори № 01-16-163-13 від 30.10.2013, № 02-20-30-21 від 29.03.2021, № 03-20-74-21 від 05.10.2021, № 03-20-145-21 від 14.12.2021 про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

При цьому відповідно до пунктів 1, 4 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (надалі - Типові правила), закріплено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

На території Херсонської міської територіальної громади порядок розрахунку плати встановлено Правилами розміщення та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами та інформації в місті Херсоні, які затверджені Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2015 № 369 (далі - Правила).

Пунктом 6.1 Правил визначено, що плата за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розташування РЗ здійснюється на підставі договору, укладеного робочим органом та розповсюджувачем, відповідно до затверджених тарифів і коефіцієнтів, а місцями, що перебувають у державній або приватній власності, - на договірних засадах з їх власником або уповноваженим ним органом (особою).

Відповідно до п. 6.3 Правил плата за користування місцем справляється з дня укладення Договору. Відсутність РЗ на вказаному місці не є підставою для звільнення від плати за користування місцем.

Пунктом 2.1 договорів передбачено, що за користування місцем організація (суб`єкт господарювання) щомісячно сплачує плату, розрахунок якої здійснюється у відповідності до тарифів, установлених відповідним рішенням міської ради.

Підставою для нарахування та внесення організацією (суб`єктом господарювання) на поточний рахунок управління (робочого органу) плати є цей договір та відповідні додатки до нього (п. 2.2 договорів).

Згідно з п. 2.3 договорів плата за користування місцем сплачується організацією (суб`єктом господарювання) з дати прийняття управлінням (робочим органом) рішення про встановлення пріоритету.

Як встановлено судом, відповідачем рекламні засоби розміщувалися на об`єктах комунальної власності на підставі наданих виконавчим комітетом міської ради дозволу та наданих Робочим органом пріоритетів на місце розташування рекламного засобу.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, розміщення відповідачем рекламних засобів на об`єктах комунальної власності є підставою виникнення у відповідача зобов`язання з оплати за користування відповідними місцями відповідно до умов про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-163-13 від 30.10.2013, № 02-20-30-21 від 29.03.2021, № 03-20-74-21 від 05.10.2021, № 03-20-145-21 від 14.12.2021 та чинного законодавства.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог пункту 2.3.2 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 у наступні три місяці дії встановленого пріоритету становить:

- 25% плати за користуванням місцем з дати прийняття рішення позивачем про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору.

- 100% плати за користування місцем з дати прийняття рішення позивачем про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується на підставі письмового звернення заявника, розрахунок якої визначається згідно з додатком 2 до договорів.

Згідно з вимогами п. 2.3.2 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 у наступні три місяці дії встановленого пріоритету: 100 % плати за користування місцем з дати прийняття рішення робочого органу про продовження дії пріоритету на підставі письмового звернення заявника, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору, та додатково 25% (у разі встановленого/розташованого РЗ).

Пунктом 2.4 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується організацією щомісяця не пізніше 10 числа поточного місяця за розрахунками згідно з додатком 2 до договору у безготівковій формі на поточний рахунок робочого органу, незалежно від наслідків господарської діяльності організації, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг.

Положеннями п. 2.4 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 передбачено, що плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується суб`єктом господарювання щомісяця, за 5 днів до кінця поточного місяця, за розрахунками, згідно з додатком 2 до договору у безготівковій формі на поточний рахунок робочого органу, відкритого в уповноваженому підрозділі казначейської служби України, незалежно від наслідків господарської діяльності суб`єкта господарювання, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг. Плата за місяць за тимчасове користування об`єктами і територіями для розташування рекламних засобів на території Херсонської міської територіальної громади розраховується за формулою, визначеною відповідним рішенням виконавчого комітету міської ради. Невнесення плати є підставою для нарахування робочим органом штрафних санкцій, передбачених договором та чинним законодавством.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань не здійснив у повному обсязі оплату за користування відповідними місцями за спірними договорами про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, у зв`язку з чим у останнього існує заборгованість перед Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради у розмірі 10002,05 грн.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем згідно спірних договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-163-13 від 30.10.2013, № 02-20-30-21 від 29.03.2021, № 03-20-74-21 від 05.10.2021, № 03-20-145-21 від 14.12.2021 в сумі 10002,05 грн., яку не оспорено відповідачем.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в розмірі 1005,83 грн. та штрафу в сумі 500,10 грн. суд зазначає наступне.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати наданих послуг не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем наданих послуг з охорони) згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог пункту 6.3 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем організація сплачує на користь управління пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів за весь час прострочення.

Згідно з вимогами п. 6.3 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем суб`єкт господарювання сплачує на користь робочого органу пеню в розмірі затвердженої облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежів за весь час прострочення.

При цьому пунктом 6.4 договорів № 01-16-163/13 від 30.10.2013 та № 02-20-30/21 від 29.03.2021 сторони передбачили, що за прострочення внесення платежів за користування місцем (-ями), що складає більше 1 місяця, організація додатково сплачує штраф у розмірі 5 (п`яти) відсотків від простроченої суми.

В п. 6.4 договорів від 05.10.2021 № 03-20-74/21 та від 14.12.2021 № 03-20-145/21 визначено, що за прострочення внесення платежів (у тому числі недоїмку) за користування місцем (-ями), що складає більше 3 місяців, суб`єкт господарювання додатково сплачує штраф у розмірі 5 (п`яти) відсотків від простроченої суми.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірними договорами щодо здійснення оплати за користування місцями розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано пеню та штраф. Дослідивши та перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми пені та штрафу, судом встановлено, що вказані розрахунки були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювалися. Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в загальній сумі 1005,83 грн. та штраф у загальному розмірі 500,10 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів оплати за користування місцями розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми 3% річних, судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювалися. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в сумі 726,24 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснені позивачем розрахунки інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату за користування місцями розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності в загальному розмірі 3477,77 грн. та встановлено, що вказані інфляційні нарахування були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювалися. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 3477,77 грн.

Разом з тим заявлену позивачем до стягнення суму боргу відповідач не спростував, докази її погашення в матеріалах справи відсутні. Наразі відповідач не оспорив наявність у нього невиконаного зобов`язання з оплати за користування місцями розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності в загальному розмірі 15711,99 грн. за договорами про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-163-13 від 30.10.2013, № 02-20-30-21 від 29.03.2021, № 03-20-74-21 від 05.10.2021, № 03-20-145-21 від 14.12.2021.

Так, несплатою позивачу суми заборгованості згідно вказаних вище договорів відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

В даному випадку несплата відповідачем за користування місцями розміщення рекламних засобів на об`єктах комунальної власності, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 по справі № 910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. (із застосуванням коефіцієнту 0,8), понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради до фізичної особи-підприємця Фісуна Євгена Владленовича про стягнення заборгованості у загальному розмірі 15711,99 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця Фісуна Євгена Владленовича ( АДРЕСА_1 ; ідент.код НОМЕР_1 ) на користь Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 37; ) борг згідно договорів про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу в розмірі 10002/десять тисяч дві/грн. 05 коп., пеню в сумі 1005/одна тисяча п`ять/грн. 83 коп., штраф у розмірі 500/п`ятсот/грн. 10 коп., 3% річних в сумі 726/сімсот двадцять шість/грн. 24 коп., інфляційні втрати в розмірі 3477/три тисячі чотириста сімдесят сім/грн. 77 коп. витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 січня 2025 р.

Суддя В.С. Петров