ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3388/24

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Марченко Д.В. в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до приватного підприємства «БІП» про стягнення 511 660,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі по тексту ДП «МТП «Чорноморськ») звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного підприємства «БІП» (далі по тексту ПП «БІП») про стягнення заборгованості у загальному розмірі 511 660,45 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 180 019,70 грн, пені у розмірі 318 585,49 грн, 3% річних у розмірі 7 851,99 грн та інфляційного збільшення у розмірі 5 203,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 292-О від 14.08.2014 за період з листопада 2021 року до січня 2024 року.

Ухвалою суду від 19.08.2024 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

ПП «БІП» було повідомлено про розгляд судом даної справи шляхом направлення ухвал на його юридичну адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських, а саме: 68000, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 5-Р. Проте, направлені на адресу відповідача ухвали суду були повернуті до суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ПП «БІП» про розгляд судом даного спору. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

У підготовчому засіданні 21.10.2024, яке було проведено за участю представника позивача, судом було оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

При цьому, у судовому засіданні 04.12.2024 судом було запропоновано надати пояснення щодо правової природи заявлених до стягнення коштів з огляду на наявні судові рішення по справам, сторонами яких є позивач та відповідач.

30.01.2025 до суду від ДП «МТП «Чорноморськ» надійшли письмові пояснення, по тексту яких позивач наголошує, що орендоване відповідачем майно після закінчення строку дії договору оренди повернуто не було, а, отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати балансоутримувача. При цьому, позивач також стверджує, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд зобов`язаний застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

30.04.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ПП «БІП» (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65, відповідно до умов п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху адміністративної будівлі загальною площею 73.11 кв.м. за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, що обліковується на балансі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (Балансоутримувач).

Відповідно до п. п. 10.1, 10.3 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65 від 30.04.2014 договір укладено строком на 1 рік до 30.04.2015. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін.

30.04.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, ПП «БІП» та ДП «Іллічівський морський торговельний порт» було підписано акт приймання-передавання державного майна за договором №5/65 від 30.04.2014.

14.08.2014 між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (Балансоутримувач) та ПП «БІП» (Орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №292-0.

Пунктом 1.1 договору №292-0 від 14.08.2014 встановлено, що Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, 5 термінал, паромний комплекс, а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача та здійснює відшкодування витрат Балансоутримувача за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергію, прибирання приміщень будинку та прибудинкової' території пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Відповідно до п. 1.2. договору №292-0 від 14.08.2014 Орендар користується нежитловими приміщеннями 1 поверху адміністративної будівлі загальною площею 73,11 кв.м. згідно до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65 від 30.04.2014.

Пунктом 2.1.1 договору №292-0 від 14.08.2014 передбачено, що Балансоутримувач зобов`язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі, прибудинкової території та приміщення, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. п. 2.1.2, 2.1.3 договору №292-0 від 14.08.2014 Балансоутримувач зобов`язується забезпечити надання Орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами. Балансоутримувач зобов`язується забезпечити інформування Орендаря про зміни витрат на утриманні будівлі та приміщення і тарифу на послуги.

Згідно з п. 2.2.3 договору №292-0 від 14.08.2014 Орендар не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний вносити на рахунок Балансоутримувача щомісячну плату в розмірі - 1522,15 грн без врахування ПДВ, згідно з розрахунком (додаток №1) на відшкодування витрат по утриманню об`єкту оренди - нежитлового приміщення та користування земельною ділянкою, та здійснювати відшкодування витрат Балансоутримувача за теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергію згідно діючих розцінок та тарифів. ПДВ нараховується згідно чинного законодавства України. Щомісячна плата за договором є динамічною і може змінюватися згідно з рахунками постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електроенергії.

Відповідно до п. 4.5 договору №292-0 від 14.08.2014 за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Орендар сплачує пеню у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 6.1 договору №292-0 від 14.08.2014 даний договір набуває чинності від дня його укладання сторонами, але сторони досягли угоди, що умови договору відповідно до ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 30.04.2014, тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна №5/65 від 30.04.2014. Договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №5/65 від 30.04.2014.

Згідно з п. п. 6.2, 6.4 договору №292-0 від 14.08.2014 зміни або доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткових угод. Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку оренди нерухомого майна за договором №5/65 від 30.04.2014; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Розрахунок щомісячних платежів за обслуговування спожитих комунальних послуг та витрат на утримання будинку і прибудинкової території є додатком №1 до договору №292-0 від 14.08.2014. Згідно вказаного додатку вартість відшкодування експлуатаційних витрат за 1 кв.м. нежитлових приміщень становить 20,82 грн; облік водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання здійснюється за приладами обліку.

На підставі додаткових угод від 18.05.2015, від 11.05.2016, від 21.08.2017, від 23.04.2020 строк дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65 від 30.04.2014 був продовжений до 30.04.2021, змінено найменування ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на ДП «МТП «Чорноморськ». Крім того, сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/65 від 30.04.2014 було викладено окремі пункти договору в новій редакції у зв`язку з чим підписано акт приймання-передавання державного майна від 21.08.2017.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 по справі №916/1731/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2022, у задоволенні позовних вимог ДП «МТП «Чорноморськ» до ПП «БІП» про стягнення заборгованості за договором №292-0 від 14.08.2014, нарахованої до 14.06.2021 було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував відсутність в матеріалах справи рахунків постачальників послуг з водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електроенергії, що передбачено п.2.2.3 договору від 14.08.2014 №292-0, та доказів встановленої ціни у розмірі 64,11 грн. за відшкодування експлуатаційних витрат за 1 кв.м. орендованого відповідачем приміщення.

ДП «МТП «Чорноморськ» протягом періоду з листопада 2021 року до січня 2024 року виставляло ПП «БІП» рахунки та складало акти здачі-приймання наданих послуг на відшкодування експлуатаційних послуг, вартість яких за 1 кв. м. становить 64,11 грн, а також на відшкодування інших комунальних послуг.

На підтвердження факту направлення актів та рахунків на адресу відповідача ДП «МТП «Чорноморськ» було надано описи вкладення, конверти, накладні, квитанції про прийняття плати за пересилання поштових відправлень.

Листами від 24.10.2022 ДП «МТП «Чорноморськ» направило на адресу ПП «БІП», Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях три примірники актів повернення з оренди державного майна.

При цьому, листами від 13.06.2023, 20.12.2023 ДП «МТП «Чорноморськ» просило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях вжити заходів щодо повернення державного майна переданого ПП «БІП» в оренду за договором №5/65 від 30.04.2014.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2024 по справі №916/2284/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, у задоволенні позовних вимог ДП «МТП «Чорноморськ» до ПП «БІП» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна №5/65 від 30.04.2014 було відмовлено з підстав нарахування позивачем орендної плати з 13.08.2021 по 13.02.2024, тобто після закінчення строку дії договору.

Слід зазначити, що зі змістом рішень по справам №916/1731/21, №916/2284/24 суд ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки такі рішенні позивачем суду надані не були.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).

Таким чином, господарський суд, вирішуючи спір по суті, не зв`язаний посиланнями на норми права, які позивач зазначає по тексту позову. Проте, застосування судом відповідних норм права не може мати наслідком зміну предмета або підстав заявленого позову.

Враховуючи викладене вище, господарський суд зазначає, що питання правомірності заявлених ДП «МТП «Чорноморськ» позовних вимог надаються судом із урахуванням предмета спору та підстав заявленого позову.

Предметом заявлених ДП «МТП «Чорноморськ» позовних вимог до ПП «БІП» є вимоги про стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 292-О від 14.08.2014 за період з листопада 2021 року до січня 2024 року у розмірі 180 019,70 грн.

Під час вирішення судом даного спору ДП «МТП «Чорноморськ» було вказано, що відсутність доказів повернення відповідачем орендованого майна, переданого у користування за договором оренди №5/65 від 30.04.2014, після закінчення строку дії вказаного договору, є підставою для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Господарським судом було встановлено, що на підставі договору оренди №5/65 від 30.04.2014 ПП «БІП» було передано у користування державне майно, балансоутримувачем якого виступає ДП «МТП «Чорноморськ». При цьому, державне майно було надано відповідачу у користування на строк до 30.04.2021.

Поряд з цим, 14.08.2014 між ДП «Іллічівський морський торговельний порт», найменування якого було змінено на ДП «МТП «Чорноморськ», та ПП «БІП» було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №292-0.

Враховуючи зміст п. п. 6.1, 6.2 договору №292-0 від 14.08.2014, якими передбачено, що договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №5/65 від 30.04.2014 та припиняє свою дію внаслідок закінчення строку оренди нерухомого майна за договором №5/65 від 30.04.2014, господарський суд доходить висновку, що строк дії зазначеного договору сплинув 30.04.2021. Таким чином, позивачем було заявлено до стягнення витрати, нараховані відповідачу після закінчення строку дії договору №292-0 від 14.08.2014.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 651 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 по справі № 912/335/24 вказав, що чинне цивільне законодавство передбачає наявність таких понять, як «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», які згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст, тобто ці поняття не є тотожними. Поняття «строк виконання зобов`язання», «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України, відповідно до якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За висновком Верховного Суду, наведеним у вказаній постанові, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього.

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 ЦК України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №910/9072/17.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що правовим наслідком закінчення строку дії договору №292-0 від 14.08.2014 є припинення правовідносин сторін на майбутнє, а, отже, у ДП «МТП «Чорноморськ» відсутні правові підстави для нарахування відповідачу грошових коштів на підставі вказаного договору після закінчення строку його дії.

Судом враховано, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язань, які не були виконані сторонами до закінчення строку дії такого договору. Проте, будь-які інші зобов`язання сторін на майбутнє за таким договором припиняються.

Господарським судом відхиляються доводи ДП «МТП «Чорноморськ» про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на утримання майна, нарахованих на підставі договору №292-0 від 14.08.2014, з посиланням на відсутність доказів повернення нерухомого майна.

Господарський суд зазначає, що за певних умов витрати ДП «МТП «Чорноморськ», якщо такі дійсно мали місце, понесені у зв`язку з фактичним користування відповідачем державним майном, можуть бути кваліфіковані як збитки, факт понесення яких має бути доведений позивачем шляхом надання відповідних доказів відповідно до загальних правил доказування. Обсяг та перелік таких доказів істотно відрізняється від обсягу доказів, які позивач має надати, звертаючись з позовом про стягнення коштів у зв`язку з порушенням договірного зобов`язання.

З викладених обставин, господарський суд, враховуючи предмет заявленого ДП «МТП «Чорноморськ» позову, та доводи, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог, доходить висновку про відсутність підстав для дослідження та оцінки питання можливого понесення позивачем збитків у межах даного судового процесу.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи недоведеність ДП «МТП «Чорноморськ» існування передбачених законом підстав для присудження до стягнення з ПП «БІП» витрат, нарахованих позивачем після закінчення строку дії договору №292-0 від 14.08.2014, господарський суд доходить висновку про правомірність відмови у задоволенні заявлених ДП «МТП «Чорноморськ» позовних вимог про стягнення 180 019,70 грн, що має наслідком відмову у задоволенні похідних вимог про стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку про правомірність відмови у задоволенні заявленого державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» позову про стягнення з приватного підприємства «БІП» заборгованості у загальному розмірі 511 660,45 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні заявленого позову відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 січня 2025 р.

Суддя С.П. Желєзна