ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5158/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Вишнівської Юлії Петрівни

до фізичної особи-підприємець Бауер Анни Володимирівни

про стягнення 33396грн

Фізична особа-підприємець Вишнівська Юлія Петрівна звернулась до Господарського суду Одеської області через Електронний суд з позовом до фізичної особи-підприємець Бауер Анни Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 33396,00 грн.

Ухвалою від 27.11.2024 позов залишено без руху.

Адвокат позивача Денега Д. отримав ухвалу в електронному кабінеті 27.11.2024.

07.12.2024, у встановлений строк, позивач подав докази усунення недоліків позову.

Ухвалою від 09.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без призначення засідання. Встановлено Відповідачу строк, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин, заяви з процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів.

Суд направив 10.12.2024 ухвалу про відкриття провадження на офіційну електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронної скриньки.

Відповідно до п. 2) ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

У постанові від 07.07.2022 у справі № 120/4298/21-а Верховний Суд зазначив, що відповідно до п. 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затв. рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18-20) електронна пошта відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідно є його офіційною електронною адресою.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи 10.12.2024.

До того ж, відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" офіційні електронні адреси, зареєстровані до набрання чинності цим Законом, вважаються електронними кабінетами і використовуються судом, учасниками справи за правилами та в порядку, що діють після введення в дію цього Закону.

Відзиву на позов відповідач не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

Фізична особа-підприємець Вишнівська Юлія Петрівна (позивач) займається підприємницькою діяльністю згідно КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14-16).

Позивач в позовній заяві зазначає, що 09 червня 2024 року фізична особа-підприємець Бауер Анна Володимирівна (відповідач) через месенджер «Viber» звернулась до менеджера позивача з пропозицією оптового продажу косметики для її подальшої роздрібної реалізації через торгову точку Позивача.

За поясненнями позивача, в ході спілкування та досягнутих усних домовленостей, 17 червня 2024 року, позивач здійснила замовлення товару у відповідача на загальну суму 33396,00 (тридцять три тисячі триста дев`яносто шість гривень, 00 копійок) по перерахунку за реквізитами, які надала відповідач, а саме: - код отримувача: , - рахунок отримувача: НОМЕР_2 , - назва банку: АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

На підтвердження сплати позивачем відповідачу 33396гр позивач додав до позову платіжну інструкцію № 69 від 17.06.2024, призначення платежу - оплата за замовлення.

Позивач зазначає, що 18 червня 2024 року та 19 червня 2024 року менеджер позивача намагалася вийти з Відповідачем на зв`язок, однак вона повідомила, що товар уже надісланий, але є певні затримки, хоча за результатами перевірки інформації, замовлений товар ніхто не відправляв, сформовані ТТН в додатку Нової Пошти виявилися порожніми.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 33396грн, оскільки позивач так і не отримав товар від відповідача.

Позивач на підтвердження викладеного ним надав роздруківку листувань з мобільного застосунку «Viber» (а.с. 21-39).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 зазначила, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах (п. 38).

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Згідно з ч. 3 ст. 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

У постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19.

Крім того, в постанові від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що не можна ототожнювати "електронний документ" і "електронний доказ".

"Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг"). Відповідно до ст.1 зазначеного Закону обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

Тобто поняття електронного доказу є значно ширшим, та окрім власне електронних документів, оформлених відповідно до статей 5, 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи, в тому числі повідомлення, відправлені електронною поштою або іншими засобами електронного зв`язку".

В даній справі суд виходить з того, що спілкування у Viber відбувалось відповідачем з номеру телефону, який зазначено ним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що сторони є суб`єктами господарської діяльності, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У листуванні у Viber відповідач повідомляв позивача, що відправка товару Новою поштою становить 1-3 дні. Однак, відповідач отримавши оплату від позивача 17.06.2024, товар так і не поставив в зазначений строк

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач надіслав відповідачу претензію від 17.07.2024 № 2024/07-10, в якій просив повернути кошти в сумі 33396грн протягом 3 календарних днів з моменту отримання претензії, зазначивши банківські реквізити для перерахування коштів.

Крім того, позивач надав суду докази надіслання претензії відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , а саме - поштова накладна від 18.07.2024, фіскальний чек та опис вкладення.

Також надав позивач роздруківку з сайту Укрпошти, з якої вбачається, що зазначене поштове відправлення № 814 було повернуто позивачу без вручення, про що поштою було зроблено відмітку 25.07.2024 «відсутність адресата за вказаною адресою».

П. 1.7 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, днем пред`явлення позивачем вимоги відповідачу про повернення коштів є 25.07.2024.

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, у семиденний строк від дати 25.07.2024 (тобто до 01.08.2024 включно) відповідач мав повернути позивачу попередню оплату в сумі 33396грн, оскільки доказів поставки товару ним не надано.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Оскільки відповідач не надав доказів повернення позивачу 33396 грн, як і будь-яких заперечень, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суд враховує, що позов було подано до суду через підсистему Електронний суд, тому відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він мав сплатити 3028*0,8=2422,40грн судового збору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі 2422,40грн сплаченого судового збору покладаються на відповідача

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємець Бауер Анни Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Вишнівської Юлії Петрівни (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) 33396грн заборгованості та 2422,40грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 січня 2025 р.

Суддя В.В. Литвинова