ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2025 р. Справа №914/136/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

від позивача: Лобик Р.Т.;

від відповідача-1: Лепак А.Я.;

від відповідача-2: не з`явився,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 11.11.2024,

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2024, суддя Яворський Б.І., м. Львів, повний текст рішення складено 10.10.2024,

у справі №914/136/24

за позовом: ОСОБА_1 , м. Борислав Львівської області,

до відповідача-1: Бориславської міської ради Львівської області, м. Борислав Львівської області,

до відповідача-2: голови Бориславської міської ради, м. Борислав Львівської області,

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Бориславської міської ради Львівської області та голови Бориславської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Бориславська міська рада Львівської області не дотримала порядку поновлення договору оренди землі, передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач вважає, що він дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору і сплачує орендну плату.

Позовні вимоги мотивовані ст. 182, 334, 387, 391, 392, 626, 792 ЦК України, ст. 124,126,152 ЗК України та положеннями Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішення суду

Господарський суд Львівської області рішенням від 01.10.2024 в задоволенні позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції встановив, що наведені підстави позивачем про визначення строку дії договору є помилковими, а саме строк дії договору, з урахуванням його поновлення, закінчився 19.09.2017 і ОСОБА_1 у визначеному ст.33 ЗУ «Про оренду землі» порядку до 19.09.2017 та протягом місяця після цієї дати не звертався до орендодавця із пропозицією продовжити договірні відносини.

Суд встановив про відсутність доказів надіслання позивачем 14.12.2018 листа до Бориславської міської ради про поновлення строку договору оренди землі. Так, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність підстав для задоволення позовних вимог до Бориславської міської ради.

Також, суд встановив, що міський голова не є стороною договору, тому вимоги заявлені до неналежного відповідача- 2 є самостійною підставою для відмови у цій частині позову.

Суд звернув увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

До Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2024 у справі №914/136/24..

Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року в справі №914/136/24 за його позовом до відповідача-1 Бориславської міської ради Львівської області, до відповідача-2 голови Бориславської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди та прийняти нову постанову, якою визнати укладеною додатку угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 20вересня 2007 року) № 04.07.439. 00060 з додатковими угодами.

Вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права за таких обставин.

Апелянт стверджує, що суд помилково обрахував присічний строк дії договору оренди, не врахував відсутність в додатковій угоді умов ретроактивного продовження орендних відносин, тому висновок суду про визначення строку дії договору, а саме про те, що Додаткова угода від 05 лютого 2014 року - це додаток до договору № 04.07.439.00060, який не змінює безперервність дії спірного договору з 20.09.2007 року до 19.09.2017 року, суперечить положенням частин 1 і 3 статті 653 ЦК України та висновку Верховного Суду України у постанові від 31 травня 2021 року № 917/265/18.

Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату за неї після припинення орендних відносин. Заборгованості перед бюджетом немає.

Квитанція від 11.10.2023 року про повну оплату оренди за період, у тому числі і 2020 рік в розмірі 4335, 00 грн.

Суд помилково не надав належної уваги доводам позивача , що відповідач-2 ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі"; не застосував спеціальне правило на продовження орендних відносин викладене у частині шостій ст.33 Закону "Про оренду землі".

Передчасним є висновок суду про те, що копія опису вкладення у цінний лист із номером поштового відправлення не є належним доказом надсилання відповідачу примірника додаткової угоди, з тих підстав, що позивач фіскального документу не надав. Суд залишив поза увагою та не надав оцінки всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів».

Позивач повідомив суд, що втратив фіскальний чек, квитанція була виготовлена на термопапері і в зв`язку із тривалим зберіганням, що перевищило п`ятирічний строк зберігання, втратила свою читабельність. Натомість, опис вкладення у цінний лист відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку та є доказом надання оператором АТ «Укрпошта» послуг поштового зв`язку.

У відзиві позивач погоджується із висновками суду першої інстанції, додатково у спростування доводів апеляційної скарги, зазначив.

Обчислення строку позовної давності шляхом, запропонованим позивачем, призвело б до переривання орендних відносин у період з 2012 року до 2014 року та користування позивачем спірною земельною ділянкою без правових підстав. У такому випадку, договір оренди землі був би припинений у зв`язку із закінченням його строку, а у сторін виникнула б необхідність укладення нового договору оренди землі щодо цієї земельної ділянки, що не відповідає самій сутності інституту поновлення договору оренди землі, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі»(в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин).

Щодо тверджень про надсилання додаткової угоди наводить правову позицію яка міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20.

Додані позивачем документи на підтвердження наявності об`єкта незавершеного будівництва на спірній земельній ділянці були виготовлені вже після закінчення строку спірного договору оренди, а тому не повинні братися до уваги при розгляді справи. Крім того, у довідці ПП «Лекс Статус» від 24.05.2021 року № плс05-401 вказано, що фундамент зведений без відповідної дозвільної документації, тобто самочинно.

У Бориславської міської ради не виникло обов`язку приймати рішення про відмову у поновленні чи розірванні договору оренди землі, оскільки позивачем було порушено процедуру такого поновлення, що відповідають правовим висновкам, наведеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року № 159/5756/18, від 22.09.2020 року №313/350/16-ц.

Додаткова угода на підставі заяви позивача від 08.06.2021 року не могла бути укладена до договору, строк дії якого закінчився, на момент подання такої заяви.

У судовому засіданні, позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив її задоволити.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача-2 не з`явився.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась та враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2, що не з`явився за наявними в справі доказами.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

20 вересня 2007 року Бориславською міською радою Львівської області та приватним підприємцем Лобиком Р.Т. укладено договір оренди землі № 04.07.439.00060, відповідно до умов п.2 якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0060 га. по вул.600-річчя Борислава. Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору). 20 вересня 2007 року договір зареєстрований у Бориславському міському відділі Львівської регіональної філії Центру державного кадастру. Цього ж дня сторони підписали акт приймання-передачі об`єкта оренди.

28 березня 2013 року Бориславська міська рада, розглянувши заяву Лобика Р.Т., прийняла рішення №917, яким поновила громадянину ОСОБА_1 терміном на п`ять років договір оренди землі від 20 вересня 2007.

5 лютого 2014 укладено відповідну додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років. Згідно пункту 4 додаткової угоди орендаря із фізичної особи підприємця замінено на орендаря громадянина ОСОБА_1 . Державна реєстрація права оренди в реєстрі речових прав проведена 04.03.2015.

У матеріалах справи міститься копії пропозиції ОСОБА_1 до Бориславської міської ради від 14.12.2018 щодо укладення додаткової угоди на продовження терміну дії договору на 10 років, а також проект додаткової угоди про поновлення договору оренди. Також до позовної заяви позивачем долучено копію опису вкладення до рекомендованого листа на ім`я Бориславської міської ради, у якому «найменування вкладення» зазначено пропозиція угоди і проект додаткової угоди та стоїть штамп з датою 14.12.2018.

Суд пропонував позивачу надати фіскальний чек про надіслання відповідного відправлення, але позивач не надав такого документу, пояснивши, що через значний період часу, що минув, у нього він відсутній.

У листі від 20.03.2019 №01-20/188 управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради повідомляла ОСОБА_1 , що у нього існує заборгованість з орендної плати у розмірі 4407,29 грн.

У листі від 07.10.2019 №3-18/1951 Бориславська міська рада повідомляла Лобика Р.Т., що відповідно до листа ДПС України ГУ ДПС у Львівській області №3560/10/53-09-06 від 27.09.2019 у нього існує заборгованість з орендної плати у розмірі 2164,00 грн.

02.04.2020 Бориславська міська рада надіслала Лобику Р.Т. лист-повідомлення №3-18/530 про те, що термін дії договору оренди закінчився і рада не буде продовжувати його дію, а тому просить повернути її за відповідним актом (копія конверта, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки про повернення знаходяться у матеріалах справи, а оригінали були оглянуті у судовому засіданні).

У червні 2021 ОСОБА_1 звертався до міського голови із заявою про поновлення договору оренди землі, на що 12.07.2021 отримав відповідь, де вказано, що договір оренди закінчив свою дію, а орендар про поновлення не звертався, орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував.

31.07.2023 ОСОБА_1 звертався до Бориславського міського суду з позовом до Бориславської міської ради та міського голови про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Ухвалою Бориславського міського суду від 03.08.2023 у справі №438/1142/23 відмовлено у відкритті провадження, оскільки на момент укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 , який є стороною договору, здійснював підприємницьку діяльність і був зареєстрований як ФОП, відтак спір виник між юридичною особою та ФОП. Постановою Львівського апеляційного суду від 20.11.2023 ухвалу Бориславського міського суду від 03.08.2023 залишено без змін, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про те, що такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги Лобика Р.Т. переглядає рішенням Господарського суду Львівської області від 01.10.2024 у справі №914/136/24, яким суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання укладеною додаткової угоди до договору.

28.03.2013 договір оренди землі від 20.09.2007 поновлений Бориславською міською радою терміном на п`ять років. Відповідно 5 лютого 2014 укладено додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років, і як вважає позивач, він спливає 04.02.2019 (2014+5).

Позивач зазначає, що він 14.12.2018, за 53 дні до закінчення строку дії договору, направив Бориславській міській раді лист від 14.12.2018, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. До листа додано відповідний проєкт договору оренди землі. Підтвердженням надсилання, за словами позивача, є опис вкладення у цінний лист. 08.06.2021 з метою поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк орендар направив відповідачу- 2 три примірники додаткової угоди до договору оренди землі у зв`язку із ухиленням Бориславської міської ради від підписання додаткової угоди на продовження орендних відносин земельної ділянки.

Проте протягом місячного строку позивач не отримав від міського голови підписаний примірник укладеної додаткової угоди. Позивач вважає, що він дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди завчасно за 53 дні до закінчення строку дії договору та належним чином повідомивши орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач стверджує, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору і сплачує орендну плату.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.1, 2 ЗУ «Про оренду землі»).

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким статтю 33 Закону України "Про оренду землі", яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції. Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення". На це звертає увагу і ВС у своїх постановах (постановп ВС від 21.09.2022 у справі 926/2720/21).

Стаття 33 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній до 16.07.2020) передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди (ч.3 ст.33 Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4 ст.33 Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону).

За приписами частини восьмої цієї статті додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Суд першої інстанції керувався правовими висновки, викладеними у постанові КГС ВС від 21.09.2022 у справі 926/2720/21: де зазначено про алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, де (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди. Факт надсилання позивачем повідомлення про намір продовжити договір оренди судами не встановлено. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, про відсутність вагомих підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду зазначила у пункті 29 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19. 5.11.

Таким чином, базуючись на зазначених вище позиціях Верховного Суду та узагальнюючи їх, можна зробити висновок, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що застосовується до спірних правовідносин) в контексті дій сторін договору виглядає наступним чином:

- якщо орендар у строки встановлені договором або, за відсутності інших строків встановлених договором, у строки встановлені законом не звернувся до орендодавця взагалі або звернувся з їх порушенням та/або не надав проєкт договору, то суди повинні відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним незалежно від подальших дій орендодавця, оскільки саме орендарем в цьому випадку не дотримано вимоги договору та закону;

За позицією позивача термін дії договору спливав 04.02.2019 і він завчасно до його закінчення 14.12.2018 надіслав міській раді лист, у якому повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення договору. Бориславська міська рада, заперечуючи проти позову, зазначає, що доказів надіслання відповідного листа немає, оскільки сам лише опис вкладення без фіскального чеку (квитанції відділення поштового зв`язку) не може свідчити, що орендар скористався своїм правом на продовження дії договору оренди землі.

Крім того, договір діяв до 04.03.2020, а орендодавець 02.04.2020 повідомляв орендаря про відмову у продовженні дії договору оренди землі; до того ж у позивача на момент закінчення дії договору існувала заборгованість з орендної плати.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що такий підхід позивача до визначення строку дії договору є помилковим.

За встановленими обставинами судами вбачається, що 20.09.2007 сторони уклали договір оренди землі № 04.07.439.00060, відповідно до умов п.2 якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0060 га по вул.600-річчя Борислава. Строк оренди становить 5 років. 20.09.2007 договір зареєстрований у Бориславському міському відділі Львівської регіональної філії Центру державного кадастру. 28.03.2013 Бориславська міська рада поновила громадянину Лобику Р.Т. терміном на п`ять років договір оренди землі від 20.09.2007. П`ятого лютого 2014 укладено відповідну додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років.

Обґрунтування сторін про початок дії договору оренди землі стосується випадків, коли укладається новий договір, а у даному випадку має місце поновлення раніше укладеного договору і тут порядок обчислення інший.

Рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки було на 5 років і згодом ще на 5 років міськрадою продовжено договір оренди. Тобто, загалом на 10 років надано позивачу земельну ділянку. Відповідно, початково договір укладався на 5 років і потім сторони продовжували строк його дії ще на 5 років. З цього слідує, що сторони досягли згоди щодо оренди загалом на 10 років (з 20.09.2007 на 5 років + 5 років продовження), тому договір діяв безперервно з 20.09.2007 до 19.09.2017.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк дії договору, з урахуванням його поновлення, закінчився 19.09.2017 і Лобик Р.Т. у визначеному ст.33 ЗУ «Про оренду землі» порядку до 19.09.2017 та протягом місяця після цієї дати не звертався до орендодавця із пропозицією продовжити договірні відносини.

Отже, договір оренди договір оренди землі № 04.07.439.00060 від 20 вересня 2007 року набрав чинності з дня здійснення його державної реєстрації, з урахуванням його поновлення, і діяв упродовж десяти років - з 20.09.2007 до 19.09.2017.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов законного висновку, що строк дії договору, з урахуванням його поновлення, закінчився 19.09.2017 і Лобик Р.Т. у визначеному ст.33 ЗУ «Про оренду землі» порядку до 19.09.2017 та протягом місяця після цієї дати не звертався до орендодавця із пропозицією продовжити договірні відносини.

Щодо доводів про те, що позивач звернувся до міськради із дотриманням порядку, передбаченого законом, а саме: завчасно до закінчення дій договору, 14.12.2018 надіслав міській раді лист, у якому повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення договору, зокрема підтверджує таке звернення описом вкладення без фіскального чеку (квитанції відділення поштового зв`язку), суд першої інстанції зазначив таке:

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Тому колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про відсутність доказів надіслання позивачем 14.12.2018 листа до Бориславської міської ради про поновлення строку договору оренди землі, адже самого лише опису вкладення без касового чеку (розрахункової квитанції) не достатньо, щоб підтвердити даний факт, оскільки саме касовий чек (розрахункова квитанція) підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку. Доводи позивача про втрату фіскального чеку цих висновків не спростовують.

Ураховуючи наведене, позивач не довів наявність підстав для задоволення позовних вимог до Бориславської міської ради.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять доказів, а суд не встановив факту того, що міська рада позбавила позивача можливості користуватись на умовах укладеного договору оренди землі об`єктом оренди (земельною ділянкою).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вчиняв перешкоди у користуванні позивачем орендованої земельної ділянки, що вказує на відсутність порушеного права позивача як орендаря.

Крім того, станом на момент розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи відсутні докази того, що Орендар виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором від 27.04.2023 № 7, а саме: оплачував у визначений Договором строк орендну плату за користування конструктивними елементами благоустрою (фігурний елемент мощення) у період з квітня 2023 року по жовтень 2023 року включно.

Колегія суддів констатує, що позивач висновків суду не спростував, не довів порушення його прав орендаря, зокрема: недотримання радою порядку поновлення договору оренди землі, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а також дотримання позивачем процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк.

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, чи не надав оцінки всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Господарський суд Львівської області від 01.10.2024 у справі №914/136/24 з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому таке рішення є законне і обґрунтоване та підлягає залишенню без змін.

Апелянт не спростував висновки суду першої інстанції, не довів порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, а тому апеляційна скарга Лобика Руслана Теодоровича підлягає залишенню без задоволення.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Ця норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржник всупереч вищенаведеним нормам права, не подав доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 11.11.2024 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2024 у справі №914/136/24 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 633,60 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.