ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3900/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.,

за участю секретаря судового засідання Бордея О. Ю.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду за вх.№2-1897/24 від 13.12.2024

у справі № 916/3900/24

за позовом: Акціонерного товариства Акцент-Банк

до відповідача: фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 111 226, 82 грн

за участю представників:

від заявника (відповідача): Сахно Г. В. /особисто/, Колодійчук Н. В. на підставі доручення;

від позивача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк (вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074, ідентифікаційний код 14360080) заборгованості за кредитним договором № №20.43. від 21.09.2020 у розмірі 105 226, 82 грн станом на 24.08.2024, у тому числі: 73 769, 14 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 19 920, 54 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 11 537, 14 грн загальний залишок заборгованості за винагородою; а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 864, 66 грн. Відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК до фізичної особи ОСОБА_1 в частині стягнення 1 000,00 грн штрафу (фіксованої складової), 5 000 грн штрафу (змінної складової).

09.12.2024 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі № 916/3900/24, яке набрало законної сили 03.12.2024, видано відповідний наказ.

13.12.2024 за вх.№2-1897/24 господарським судом одержано заяву про розстрочення рішення суду, в якій відповідач просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/3900/24 від 11.11.2024 шляхом погашення заборгованості строком на 35 місяців для щомісячної сплати коштів у розмірі: 1-й місяць 3226, 82 грн (січень 2025), всі наступні і до 35-го місяця 3 000 грн (грудень 2027).

В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилався на те, що досить тривалий час знаходиться у скрутному фінансовому становищі. З 2022 року проживає у АДРЕСА_1 , даний факт підтверджується копією Договору №28 користування приміщеннями місця проживання внутрішньо переміщених осіб. Квартира, яка знаходилася у власності відповідача зруйнована.

Заявник вказує, що отримує місячний дохід як внутрішньо переміщена особа у розмірі 5 000 грн. Даний факт підтверджується Довідкою №37/05 про отримання допомоги від 29.11.2024. Також ОСОБА_1 була працевлаштованою у ФОП Моторна Яна ІОріївна на посаді продавця продовольчих товарів. Даний факт підтверджується Трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 11 червня 2024 у розмірі 8 000 грн. Станом на сьогодні згідно з наданими поясненнями у судовому засіданні заявниця звільнилася з роботи.

У заяві також зазначено, що ОСОБА_1 не відмовляється оплачувати суму заборгованості у розмірі 105 226,82 грн і саме для того аби належним чином виконати зобов`язання просить суд надати розстрочку на 35 (тридцять п`ять) місяців для щомісячної сплати коштів у розмірі: 1-й місяць - 3 226,82 гривні, всі наступні і до 35-го місяця 3 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду за вх.№2-1897/24 від 13.12.2024 у справі №916/3900/24 призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.12.2024, із повідомленням учасників справи про судове засідання.

У судовому засіданні 23.12.2024 за відсутності представників сторін, судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача за вх.№45197/24 від 18.12.2024 та судове засідання щодо розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду відкладено на 13.01.2025 о 13:45, із повідомленням учасників справи про судове засідання.

07.01.2025 за вх.№397/25 господарським судом одержано додаткові пояснення Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, в яких останній щодо заяви про розстрочення виконання рішення суду зазначає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачено, що розстрочення допускається на строк не більше одного року. Водночас органи державної виконавчої служби будуть стягувати не більше 50% доходу, а тому фактично розстрочення виконання зобов`язання не потрібне.

У судовому засіданні 13.01.2025 за відсутності представників сторін, судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача за вх.№518/25 від 08.01.2025 та судове засідання щодо розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду відкладено на 27.01.2025 о 16:00, із повідомленням учасників справи про судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 задоволено клопотання фізичної особи ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх№.1898/25 від 20.01.2025 у справі № 916/3900/24.

У судовому засіданні 27.01.2025 ОСОБА_1 та представник останньої підтримали вимоги заяви та просили суд її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського кодексу України).

Правила та умови відстрочення виконання рішення регламентовані положеннями статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

У ч. 3 ст. 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Щодо застосування наведених положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявна загрозу банкрутства (неплатоспроможності), відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

У наведених висновках суд звертається до правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 (провадження № 61-40258ав18) та від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23, в яких ззаначено, що: «у зв`язку з викладеним суд зазначає, що питання розстрочення або відстрочення постанови суду хоча і перебувають в площині процесуального права, однак підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) залежать від предмету спору».

Окрім того, господарський суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.06.2018 у справі № 813/8842/-13а та від 09.07.2024 у справі № 873/145/21.

Крім цього, звертаючись до висновків Верховного Суду в постановах від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23, від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 (пункт 4.12), суд зауважує, що хоча підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють його виконання (пункти 6.3, 6.5), водночас питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Оцінюючи доводи заявника суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наразі судом враховано, що наявність кредиторської заборгованості ніяким чином не вказує на наявність виключних підстав для розстрочення виконання рішення у справі.

При цьому, звертаючись з заявою про розстрочення виконання рішення суду за вх.№2-1897/24 від 13.12.2024, відповідачем безпідставно залишено поза увагою імперативні приписи частини п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України про те, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, нормами закону обмежено термін розстрочення виконання рішення один рік, саме з дня ухвалення такого рішення.

Разом з тим, відповідач у судовому засіданні 27.01.2025 зазначила, що тривалість відповідного розстрочення лише протягом одного року для стягувача є занадто коротким проміжком часу.

З огляду на викладені обставини, беручи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем наявності виключних обставин необхідних для розстрочення виконання рішення у справі, внаслідок чого заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення господарський суд залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 331, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду за вх.№2-1897/24 від 13.12.2024 у справі № 916/3900/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 27.01.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено 29.01.2025.

Суддя Т.Г. Деркач