ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025м. ДніпроСправа № 904/2680/24

за позовом Приватного підприємства Ферст Вей, сел. Ліски, Одеська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Руфмаркет, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 351 548,72 грн. та неустойки у розмірі 235537,16 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

Від позивача: Портний М.І. (в залі суду) - ордер серія ВН № 1130337 від 14.06.2024

Від відповідача: Черкавський Ю.С. (в залі суду) - ордер серія ВА № 1033166 від 11.07.2024, т.1, а.с.111

РУХ СПРАВИ.

Приватне підприємство Ферст Вей звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Руфмаркет про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 351 548,72 грн. та неустойки у розмірі 235 537,16 грн.

Ухвалою суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене провадження у справі. Справу № 904/2680/24 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 28.10.2024 справу № 904/2680/24 ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 04.11.2024.

Ухвалою суду від 04.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.12.2024.

В судовому засіданні від 24.12.2024 оголошено перерву до 20.01.2025.

Протокольною ухвалою від 20.01.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналу електронних доказів.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Приватним підприємством "Ферст Вей" (надалі експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Руфмаркет (надалі - клієнт) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № ПП024/07 від 24.07.2023 (надалі - договір).

Пунктом 1 договору передбачено, що предметом цього договору є надання експедитором клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, в тому числі з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки у портах та надання інших узгоджених сторонами інших супутніх послуг.

Позивач вказав, що на виконання умов договору № ПП024/07 від 24.07.2023 позивачем було здійснено експедирування вантажів відповідача у складі 10 контейнерів: № MSKU7623348, №MSKU5060883, № TCKU1126329, № MRKU6816274, № MRKU8228578 (за коносаментом №232482318), № MRKU9190862, № MSKU5605643, № TRHU1996841, № SUDU7881789, №MRSU0155626 (за коносаментом № 232571448) за маршрутом Нава-Шева, Республіка Індія - Гданськ, Польща. Що підтверджується: необоротним коносаментом № 232482318, транспортною накладною № FRST82318, рахунками на оплату № 1606 від 12.01.2024, № 1873 від 16.02.2024, платіжними інструкціями № 2156 від 22.01.2024, № 2393 від 05.03.2024, актами здачі - приймання робіт № 209 від 16.02.2024, № 366 від 16.02.2024; необоротним коносаментом № 232571448, транспортною накладною № FRST71448, рахунками на оплату № 1605 від 12.01.2024, № 1809 від 05.02.2024, № 1839 від 09.02.2024, платіжними інструкціями № 2155 від 22.01.2024, № 2434 від 12.03.2024, № 2345 від 27.02.2024, актами здачі - приймання робіт № 205 від 09.02.2024, № 207 від 09.02.2024, № 208 від 09.02.2024.

Позивач стверджує, що під час виконання таких перевезень, у період з 05.12.2023 по 03.01.2024 відбувся простій спірних контейнерів у порту міста Гданськ, Польща в очікуванні завантаження на потяг у напрямку українського кордону.

Позивач зазначив, що за зберігання вантажу за час понаднормового простою спірних контейнерів у порту міста Гданськ перевізником були виставлені експедитору інвойси № від 14.01.2024 на суму 1 217,49 доларів США, № від 22.01.2024 на суму 2 346,84 доларів США, № від 04.06.2024 на суму 1 704,48 доларів США, № від 04.06.2024 на суму 4 014,23 доларів США.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов`язаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

Позивач вказав, що за зберігання вантажу за час понаднормового простою спірних контейнерів у порту міста Гданськ експедитором були виставлені клієнту рахунки на оплату №1774 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та № 1775 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та складено відповідні акти здачі-приймання робіт № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024. Найменування наданих послуг відповідно до таких рахунків та актів: "Використання контейнерів по дату повернення, не ПДВ (конт. № MSKU7623348, № MSKU5060883, № TCKU1126329, №MRKU6816274, № MRKU8228578, № MRKU9190862, № MSKU5605643, № TRHU1996841, №SUDU7881789, № MRSU0155626).

Позивач наполягає на тому, що плата за понаднормовий простій спірних контейнерів у порту міста Гданськ клієнтом експедитору здійснена не була.

Згідно з п. 3.2.11 договору, клієнт зобов`язаний відшкодувати експедитору всі інші додаткові витрати, які виникли при виконанні експедитором обов`язків в межах цього договору, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта.

Позивач наполягає на тому, що, спірна затримка вантажу відбулась саме з вини клієнта, внаслідок неналежного виконання останнім п. 3.2.3 договору.

Згідно з п. 4.1 договору, оплата за цим договором здійснюється клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами заявкою, у національній валюті України - гривні, на наступних умовах:

- оплата послуг морського фрахту та навантажувально-розвантажувальних робіт за межами України, здійснюється по курсу міжбанку;

- всі інші надані послуги оплачуються по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Датою виставлення рахунку є дата відправлення електронної версії рахунку на електронну адресу клієнта, вказану в розділі 9 цього договору, або до системи M.E.Doc клієнта.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов`язаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що додатковий рахунок експедитора має бути оплачений клієнтом протягом одного банківського дня з моменту виставлення рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору, відповідач мав сплатити позивачу витрати за зберігання вантажу у порту м. Гданськ у розмірі 9 283,04 доларів США у гривні по курсу НБУ на дату виставлення рахунку - 31.01.2024 (що за розрахунком позивача становить 351 548,72 грн.) у строк до 01.02.2024 включно.

На підставі п. 5.17 договору позивач нарахував до сплати на суму заборгованості 351 548,72 грн. неустойку у розмірі 0,5 % від суми неоплаченого рахунку за період з 02.02.2024 по 14.04.2024 (134 дня) у розмірі 235 537,16 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач наполягає на тому, що позивачем не було виставлено йому рахунку на оплату спірного демереджу у розмірах 1 217,49 доларів США та 2 346,84 доларів США. Відповідач зауважив, що рахунки № 1774 від 31.01.2024 та № 1774 від 31.01.2024, на які посилається позивач, містять інші суми: 189 525 грн. за кожним рахунком, коли 3 564,33 (1 217,49 + 2 346,84) за курсом НБУ, що був чинний станом на час складання таких рахунків, мало би становити загалом 134997,58 грн.

Відповідач звернув увагу на те, що рахунки експедитора № 1774 від 31.01.2024 та № 1774 від 31.01.2024 на компенсацію клієнтом демереджу датовані 31.01.2024. Разом з цим, два з чотирьох рахунків перевізника, виставлені експедитору, якими було нараховано такий демередж, датовані 04.06.2024.

За розрахунком відповідача, загальна сума демереджу, нарахована перевізником (компанією Maersk A/S) складає 9 283,04 доларів США. Станом на момент виставлення рахунків експедитора № 1774 від 31.01.2024 та № 1774 від 31.01.2024 9 283,04 доларів США за офіційним курсом НБУ становило 351 548,72 грн., а не 379 050 грн., як зазначено позивачем.

Також, за твердженням відповідача, інша сума демереджу вказана і у претензії позивача.

Відповідач вказав, що електронні цифрові підписи на актах надання послуг № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024 були помилково проставлені клієнтом, а тому відізвані після підписання.

Відповідач вважає, що сам експедитор неналежним чином виконав свої зобов`язання за спірним договором, прийняв до оплати рахунки перевізника на загальну суму 9 283,04 доларів США. На думку відповідача, позивач мав доводити перед перевізником факт наявності форс-мажорних обставин: блокування польськими перевізниками Польсько-Українського кордону.

Відповідач звернув увагу на те, що сам експедитор у листі від 27.12.2023 повідомив про те, що спірний простій відбувся внаслідок дії форс-мажорних обставин з блокування Україно-Польського кордону.

Також відповідач надав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, до 1 000 грн.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором транспортно-експедиторського обслуговування № ПП024/07 від 24.07.2023 у розмірі 351 548,72 грн. та неустойки у розмірі 235 537,16 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами, чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи наявна дія або бездіяльність відповідача, що мала наслідком понаднормовий простій автотранспортних засобів), яке право чи інтерес кредитора порушено (чи наявне у експедитора право на компенсацію клієнтом спірних витрат на зберігання вантажу у порту), які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Приватним підприємством "Ферст Вей" (надалі експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Руфмаркет (надалі - клієнт) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № ПП024/07 від 24.07.2023 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до надіслання письмового повідомлення другій стороні про його розірвання. Таке повідомлення повинно бути надіслано не менш ніж за 30 днів до дати розірвання договору.

Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну договору не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про розірвання, термін його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік.

Пунктом 1 договору передбачено, що предметом цього договору є надання експедитором клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, в тому числі з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки у портах та надання інших узгоджених сторонами інших супутніх послуг.

З метою виконання своїх зобов`язань за договором, експедитор уклав з компанією Maersk A/S (резидент Данії) договір № UA00206688 від 15.02.2023 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

Предметом даного договору є міжнародне морське і інтермодальне перевезення зовнішньоторговельних вантажів Приватного підприємства "Ферст Вей" та/або клієнтів Приватного підприємства "Ферст Вей" у контейнерах Maersk A/S.

На виконання умов договору № ПП024/07 від 24.07.2023 позивачем було здійснено експедирування вантажів відповідача у складі 10 контейнерів: № MSKU7623348, №MSKU5060883, № TCKU1126329, № MRKU6816274, № MRKU8228578 (за коносаментом №232482318), № MRKU9190862, № MSKU5605643, № TRHU1996841, № SUDU7881789, №MRSU0155626 (за коносаментом № 232571448) за маршрутом Нава-Шева, Республіка Індія - Гданськ, Польща. Що підтверджується: необоротним коносаментом № 232482318, транспортною накладною № FRST82318, рахунками на оплату № 1606 від 12.01.2024, № 1873 від 16.02.2024, платіжними інструкціями № 2156 від 22.01.2024, № 2393 від 05.03.2024, актами здачі - приймання робіт № 209 від 16.02.2024, № 366 від 16.02.2024; необоротним коносаментом № 232571448, транспортною накладною № FRST71448, рахунками на оплату № 1605 від 12.01.2024, № 1809 від 05.02.2024, № 1839 від 09.02.2024, платіжними інструкціями № 2155 від 22.01.2024, № 2434 від 12.03.2024, № 2345 від 27.02.2024, актами здачі - приймання робіт № 205 від 09.02.2024, № 207 від 09.02.2024, № 208 від 09.02.2024.

Під час виконання таких перевезень, у період з 05.12.2023 по 03.01.2024 відбувся простій спірних контейнерів у порту міста Гданськ, Польща в очікуванні завантаження на потяг у напрямку українського кордону.

За зберігання вантажу за час понаднормового простою спірних контейнерів у порту міста Гданськ перевізником були виставлені експедитору інвойси № від 14.01.2024 на суму 1 217,49 доларів США, № від 22.01.2024 на суму 2 346,84 доларів США, № від 04.06.2024 на суму 1 704,48 доларів США, № від 04.06.2024 на суму 4 014,23 доларів США.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов`язаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

За зберігання вантажу за час понаднормового простою спірних контейнерів у порту міста Гданськ експедитором були виставлені клієнту рахунки на оплату № 1774 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та № 1775 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та складено відповідні акти здачі-приймання робіт № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024. Найменування наданих послуг відповідно до таких рахунків та актів: "Використання контейнерів по дату повернення, не ПДВ (конт. № MSKU7623348, № MSKU5060883, № TCKU1126329, № MRKU6816274, №MRKU8228578, № MRKU9190862, № MSKU5605643, № TRHU1996841, № SUDU7881789, №MRSU0155626).

Вказані акти та рахунки були прийняті та підписані відповідачем. Однак, 13.03.2024 обома сторонами були підписані угоди № 206/09/02/2024, № 210/16/02/2024, № 1774/31/01/2024, №1775/31/01/2024 про анулювання рахунків на оплату № 1774 від 31.01.2024, № 1775 від 31.01.2024 та актів здачі-приймання робіт № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024.

Оплата за понаднормовий простій спірних контейнерів у порту міста Гданськ клієнтом експедитору здійснена не була.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з п. 3.2.11 договору, клієнт зобов`язаний відшкодувати експедитору всі інші додаткові витрати, які виникли при виконанні експедитором обов`язків в межах цього договору, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 14 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

З аналізу положень наведених положень чинного законодавства вбачається, що клієнт, як особа, в інтересах якої здійснюється перевезення вантажу, зобов`язаний компенсувати обґрунтовані витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Витрати ж, що виникли з вини експедитора та/або перевізника, на клієнта покладені бути не можуть.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А отже, на позивача у даному випадку покладений обов`язок доведення обґрунтованості та доцільності несення ним витрат на суму 9 283,04 доларів США, а на відповідача - наявності вини експедитора та/або перевізника в понесенні таких витрат.

Позивач наполягає на тому, що, спірна затримка вантажу відбулась саме з вини клієнта, внаслідок неналежного виконання останнім п. 3.2.3 договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Згідно з п. 3.2.3 договору, клієнт зобов`язаний забезпечити своєчасне направлення експедитору ліцензій, ввізних/вивізних/транзитних дозволів, карантинних, ветеринарних, санітарних, екологічних, радіологічних сертифікатів та інших необхідних документів.

Відповідно до портових інвойсів № , № , № , №, наданих позивачем, та підтвердження Польсько-української господарчої палати №PUIG/2024/WJ/05/50 від 17.05.2024, наданого відповідачем, контейнери № MSKU7623348, №MSKU5060883, № TCKU1126329, № MRKU6816274, № MRKU8228578, № MRKU9190862, №MSKU5605643, № TRHU1996841, № SUDU7881789, № MRSU0155626 прибули до порту Гданськ 05.12.2023 та 06.12.2023. Тобто, ця обставина не заперечується жодною стороною спору.

Необоротні коносаменти № 232482318 та № 232571448 на спірні контейнери були видані 06.11.2023 та 27.10.2023, тобто, вже після часу запланованого суднозаходу.

При цьому, відповідач у відзиві не заперечив та не спростував належними та допустимими доказами твердження позивача про те, що оригінали спірних необоротних коносаментів були надані ним експедитору вже після часу запланованого суднозаходу, наприкінці робочого дня пору напередодні неробочих днів, що і спричинило, за твердженням позивача, неможливість отримання експедитором вантажу своєчасно.

Натомість, відповідач наполягає на тому, що спірний простій був спричинений форс-мажорними обставинами, а саме: блокуванням польськими перевізниками польсько-українського кордону, що збільшило попит на залізничні перевезення та створило затримки у прийманні контейнерів до перевезення залізницею. Відповідач вважає, що експедитор мав відмовитись приймати до оплати інвойси № , № , № , № на загальну суму 9 283,04 доларів США з посиланням на форс-мажорні обставини.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23 зазначив, що:

«Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

Водночас у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу».

У даному випадку не вбачається наявність форс - мажорних обставин. Оскільки відсутні необхідні складові для встановлення факту дії непереборної сили: неможливість виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Адже зрештою спірний вантаж був переданий залізниці до перевезення у розумні строки.

Щодо твердження відповідача про те, що сам експедитор у листі від 27.12.2023 повідомив про те, що спірний простій відбувся внаслідок дії форс-мажорних обставин з блокування Україно-Польського кордону слід зазначити про таке.

Відповідно до змісту листа від 27.12.2023 (том 1 а.с. 113), цей лист є загальним повідомленням про ситуацію, що утворилась на Україно-Польського кордоні та не містить жодних згадок чи тверджень про те, що понаднормове зберігання вантажу у порту м. Гданськ у період з 05.12.2023 по 03.01.2024 є наслідком страйку польських перевізників на кордоні з Україною.

Несення витрат зі зберігання вантажу у порту є доцільними з огляду на характер спірних правовідносин з перевезення вантажів. Позиція відповідача про те, що експедитор фактично мав усіляко уникати оплати послуг зі зберігання вантажу, адже мав діяти в інтересах клієнта, не може бути прийнята судом до уваги. Адже добросовісне виконання експедитором свого зобов`язання перед перевізником не може ставитись першому у провину.

При цьому, відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що такі витрати були понесені внаслідок неналежного виконання експедитором та/або перевізником покладених на них обов`язків.

Натомість, з урахуванням принципу вірогідності доказів, встановленого статтею 79 ГПК України, більш вірогідним є виникнення спірних трат на зберігання вантажу у порту саме внаслідок несвоєчасного надання клієнтом експедитору оригіналів коносаментів № 232482318 та № 232571448.

За таких обставин, сума у розмірі 9 283,04 доларів США має бути компенсована клієнтом експедитору на підставі ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність" та п. 3.2.11 договору.

Щодо строку та порядку, у які клієнт мав компенсувати експедитору витрати у розмірі 9283,04 доларів США.

Згідно з п. 4.1 договору, оплата за цим договором здійснюється клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами заявкою, у національній валюті України - гривні, на наступних умовах:

- оплата послуг морського фрахту та навантажувально-розвантажувальних робіт за межами України, здійснюється по курсу міжбанку;

- всі інші надані послуги оплачуються по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Датою виставлення рахунку є дата відправлення електронної версії рахунку на електронну адресу клієнта, вказану в розділі 9 цього договору, або до системи M.E.Doc клієнта.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов`язаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додаткові рахунки, які також підлягають оплаті.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що додатковий рахунок експедитора має бути оплачений клієнтом протягом одного банківського дня з моменту виставлення рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора.

Як було вказано вище, за зберігання вантажу за час понаднормового простою спірних контейнерів у порту міста Гданськ експедитором були виставлені клієнту рахунки на оплату №1774 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та № 1775 від 31.01.2024 на суму 189 525 грн. та складено відповідні акти здачі-приймання робіт № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024. Найменування наданих послуг відповідно до таких рахунків та актів: "Використання контейнерів по дату повернення, не ПДВ (конт. № MSKU7623348, № MSKU5060883, № TCKU1126329, №MRKU6816274, № MRKU8228578, № MRKU9190862, № MSKU5605643, № TRHU1996841, №SUDU7881789, № MRSU0155626).

Вказані акти та рахунки були прийняті та підписані відповідачем. Однак, 13.03.2024 обома сторонами були підписані угоди № 206/09/02/2024, № 210/16/02/2024, № 1774/31/01/2024, №1775/31/01/2024 про анулювання рахунків на оплату № 1774 від 31.01.2024, № 1775 від 31.01.2024 та актів здачі-приймання робіт № 210 від 16.02.2024 та № 206 від 09.02.2024.

Як пояснили представники сторін у судовому засіданні, взаємне анулювання спірних рахунків та актів здачі-приймання робіт відбулось внаслідок перерахунку (зменшення) компанією Maersk A/S первісно нарахованої плати за понаднормове зберігання спірних контейнерів.

Слід зауважити, що внаслідок зробленого Maersk A/S перерахунку і має місце датування інвойсів № , № червнем 2024 року.

Незважаючи на наступне анулювання позивачем рахунків на оплату № 1774 від 31.01.2024, № 1775 від 31.01.2024, останнім було направлено на адресу відповідача претензію № 27/03 від 26.03.2024 про сплату демереджу під час здійснення перевезення за коносаментами № 232482318 та № 232571448 у розмірі 11 822,34 доларів США.

Рахунок-фактура, у відповідності до норм чинного законодавства, не має затвердженої форми, отже складається в довільній формі. Також за умовами договору не встановлено чіткої форми рахунку, що має бути пред`явлений експедитором клієнту.

Так, у претензії № 27/03 від 26.03.2024 було вказано найменування боржника та кредитора, суму платежу, підстави здійснення платежу, банківські реквізити кредитора, засоби зв`язку кредитора тощо.

За таких обставин, виставлена позивачем претензія № 27/03 від 26.03.2024 може вважатись пред`явленням позивачем відповідачу рахунку на оплату демереджу у відповідності до приписів 4.3 договору.

Щодо заперечень відповідача про те, що у претензії позивача вказана інша сума, аніж є предметом позову, слід зазначити про таке.

Як було вказано вище, у претензії № 27/03 від 26.03.2024 позивачем було вказано, що 11822,34 доларів США, які останній вимагає від відповідача сплатити, є сумою демереджу під час здійснення перевезення за коносаментами № 232482318 та № 232571448.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача, зокрема, за розшифровкою такого розрахунку; з повідомленням про неправильне нарахування позивачем суми боргу (інформаційним листом (т. 1 а.с. 118 - 119) відповідач лише висловив заперечення та сумніви проти наявності у нього обов`язку компенсувати позивачу демередж у будь-якому розмірі).

При цьому, позивач, зокрема, не позбавлений можливості включити до виставленого рахунку інші витрати, які утворились під час перевезення спірних контейнерів, окрім суми 9 283,04 доларів США; скоригувати чи усунути помилку у первісному розрахунку із пред`явленням до стягнення релевантної суми боргу.

А отже, твердження відповідача про те, що позивачем не виставлявся на його адресу рахунок на компенсацію спірних витрат за зберігання вантажу у порту м. Гданськ у розмірі 9 283,04 доларів США, не відповідає дійсним обставинам справи.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні документи, з яких можливо було б встановити дату пред`явлення позивачем претензії № 27/03 від 26.03.2024.

Однак, відповідно до скрін-шоту з електронної скриньки, наданого відповідачем, відповідь на таку претензію позивача відповідачем була надіслана 11.06.2024. Тобто, претензію № 27/03 від 26.03.2024 відповідач отримав не пізніше, аніж 11.06.2024.

З урахуванням п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору, відповідач мав сплатити позивачу витрати за зберігання вантажу у порту м. Гданськ у розмірі 9 283,04 доларів США у гривні по курсу НБУ на дату виставлення рахунку - 11.06.2024 у строк до 12.06.2024 включно.

Відповідно до офіційних даних НБУ, курс долара США до гривні станом на 11.06.2024 становив 40,4246 гривень за 1 долар США.

За розрахунком суду, 40,4246 х 9 283,04 = 375 263,18 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення пені слід задовольнити в заявленому розмірі - 351 548,72 грн.

Пунктом 5.17 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт Клієнт сплачує експедитору неустойку у розмірі 0,5 % від суми неоплачених рахунків за кожний день прострочення платежу. Якщо термін перевищує 90 днів, то розмір неустойки складає 2% в добу від суми заборгованості.

На підставі п. 5.17 договору позивач нарахував до сплати на суму заборгованості 351 548,72 грн. неустойку у розмірі 0,5 % від суми неоплаченого рахунку за період з 02.02.2024 по 14.04.2024 (134 дня) у розмірі 235 537,16 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, наведений в п.4.2 Договору штраф за прострочення виконання зобов`язання не відповідає визначенню, передбаченому чинним законодавством, зокрема, ст.549 Цивільного кодексу України, яка визначає штраф як неустойку у вигляді разового платежу в розмірі відсоткового відношення до суми заборгованості, в той час, як неустойкою за кожен день прострочення грошового зобов`язання визначено пеню.

Відповідна норма ст. 549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Таким чином, визначена Договором неустойка в розмірі відсоткового відношення за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання за своє суттю у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України фактично є пенею.

Враховуючи положення ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідний пункт 5.17 Договору слід розуміти як стягнення пені у розмірі 0,5 % від суми неоплачених рахунків за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення будь-яких зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час прострочення.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між кредитором і боржником щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення зобов`язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, відповідач мав сплатити позивачу витрати за зберігання вантажу у порту м. Гданськ у розмірі 9 283,04 доларів США у гривні по курсу НБУ на дату виставлення рахунку - 11.06.2024 у строк до 12.06.2024 включно.

За розрахунком суду, пеня на суму заборгованості 351 548,72 грн. (на яку здійснюється нарахування самим позивачем) за період з 13.06.2024 по 14.04.2024 у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у вказаний період, складає - 508,94 грн.

А отже, позовні вимоги про стягнення неустойки є обґрунтованими у розмірі 508,94 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № ПП024/07 від 24.07.2023 (том 1 а.с. 28 - 25), необоротними коносаментами (том 1 а.с. 26 - 30, 53 - 57), транспортними накладними (том 1 а.с. 31 - 32, 58 - 59), рахунками на оплату (том 1 а.с. 33, 36, 51, 60, 63, 66, 74), платіжними інструкціями (том 1 а.с. 34, 37, 61, 64, 67), актами здачі-приймання робіт (том 1 а.с. 35, 38, 52, 62, 65, 68, 75), портовими інвойсами (том 1 а.с. 39 - 50, 69 - 73), електронним листуванням (том 1 а.с. 76 - 80).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться листом від 27.12.2023 (том 1 а.с. 113), актами здачі-приймання робіт (том 1 а.с. 114 - 116), претензією № 27/03 від 26.03.2024 (том 1 а.с. 117), інформаційним листом (том 1 а.с. 118 - 119), електронним листуванням (том 1 а.с. 120 - 121), підтвердженням № PUIG/2024/WJ/05/50 від 17.05.2024 (том 1 а.с. 122 - 124), договором №UA00206688 від 15.02.2023 (том 1 а.с. 125 - 130), угодами про анулювання документа (том 1 а.с. 165 - 172), роздруківками з веб-програми M.E. Doc (том 1 а.с. 173 - 178).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 351 548,72 грн. та неустойки у розмірі 508,94 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 235 114,22 грн. слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Руфмаркет (місцезнаходження: 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 43а, оф. 12; ідентифікаційний код: 43832700) на користь Приватного підприємства "Ферст Вей" (місце реєстрації: 67584, Одеська область, сел. Ліски, вул. Южна, буд. 90; ідентифікаційний код: 35990340) суму основної заборгованості у розмірі 351 548,72 грн., неустойку у розмірі 508,94 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 280,87 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 235 114,22 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 30.01.2025.

Суддя М.О. Ніколенко