номер провадження справи 3/121/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2025 Справа № 908/3148/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу:

за позовом: КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНОЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ № 7» (вул. Металургів, буд. 11, м. Запоріжжя, 69032; ідентифікаційний код юридичної особи 05478717)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (вул. Сергія Зорського, 5, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код юридичної особи 41163048)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (просп. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105; ідентифікаційний код юридичної особи 37573068)

про звільнення приміщення шляхом виселення

Без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.

02.12.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ № 7» (скорочене найменування КП «ВРЕЖО №7») до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (скорочене найменування ТОВ «Нафтогаз Груп Запоріжжя») про розірвання договору оренди від 31.01.2020 №489/0 нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143, укладений між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» та звільнення частини нежитлового приміщення №346 підвального поверху (літ.А-5) загальною площею 74,60 кв.м у складі приміщень №№8,9,10,10-а за адресою: вул. Гоголя, 143 у м. Запоріжжі шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (69002, м. Запоріжжя, вул. Сергія Зорського, 5, ).

Одночасно позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 справу №908/3148/24 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 05.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/3148/24 та присвоєно справі номер провадження 3/121/24.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвалу суду від 05.12.2024 доставлено позивачу та третій особі до їх електронних кабінетів, про що свідчать довідки про доставку електронного листа, які містяться в матеріалах справи (а.с.31-33).

Судом до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: вул. Сергія Зорського, 5, (колишня назва вул. Гагаріна) м. Запоріжжя, 69002.

Копія ухвали суду від 05.12.2024, яку надіслано відповідачу поштовим відправленням за адресою місцезнаходження, 27.12.2024 повернута за зворотною адресою з довідкою АТ «Укрпошта» форми 20 «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Також, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Запорізької області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Окрім цього, 30.12.2024 судом повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади в мережі «Інтернет».

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання, як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

У позовній заяві позивач зазначив, що 31.01.2020 між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (далі Орендодавець), КП «ВРЕЖО №7» (далі Балансоутримувач, Позивач) та ТОВ «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (далі Орендар, Відповідач) укладено Договір №489/0 оренди нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143.

Відповідно до розділу п. 1.1. Договору Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення №346 підвального поверху (літ.А-5) загальною площею 74,60 кв.м у складі приміщень №№8,9,10,10-а за адресою: вул. Гоголя, 143 для розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів.

У зв`язку з порушення наймачем договірної дисципліни, що є істотним порушенням та підставою для розірвання такого договору в судовому порядку, позивач просить винести рішення про розірвання договору оренди від 31.01.2020 №489/0 нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143, укладений між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» та звільнення частини нежитлового приміщення №346 підвального поверху (літ.А-5) загальною площею 74,60 кв.м у складі приміщень №№8,9,10,10-а за адресою: вул. Гоголя, 143 у м. Запоріжжі шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя».

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЯСНЕНЬ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.

Третя особа (Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради) у встановлений судом строк, пояснень щодо предмету спору зі своїми аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про розірвання договору оренди виселення орендаря з нежитлового приміщення.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір, на який строк, чи було передано майно в оренду), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи мало місце систематичне невнесення орендної плати), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (Балансоутримувач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗ ГРУП ЗАПОРІЖЖЯ» (Орендар, відповідач у справі) 31 січня 2020 року уклали Договір №489/0 оренди нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець, Балансоутримувач на підставі наказу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 17.09.2019 №295р передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно частину нежитлового приміщення №346 підвального поверху (літ. А-5) загальною площею 74,60 кв.м у складі приміщень №№8, 9, 10, 10-а по вул. Гоголя, 143, яке перебуває на балансі комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», вартість якого визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про його вартість 218 600,00 грн станом на 31.08.2019 (Додаток №3 до договору).

Орендар вступає у строкове платне користування комунальним майном з моменту підписання сторонами договору та акту прийому-передачі майна (Додаток №2 до договору) (п. 2.1 Договору).

Пунктами 3.1-3.4 Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011 №47, Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і складає без ПДВ 15302,00 грн на рік згідно з розрахунком (Додаток №1 до договору).

Орендна плата за базовий місяць (грудень 2019) становить 1291,79 грн Орендна плата за перший місяць (січень 2020 року) становить без ПДВ 1291,79 грн х Іінф.(01/2020) /далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції/ та сплачується з 31.01.2020.

Розмір платежу за неповний місяць оренди визначається з поденного розрахунку місячної орендної плати.

Орендар самостійно здійснює розрахунок щомісячної орендної плати з урахуванням індексу інфляції та ПДВ (відповідно до п. 3.4. Договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць розраховується Орендарем самостійно і визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата розраховується та спрямовується орендарем:

- 70 відсотків від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць до місцевого бюджету на розрахунковий рахунок (ІВАN) №UА0008003 УК у Олександрівському районі м.Запоріжжя/Олекс/22080401, код отримувача (ЄДРПОУ) 38025440, код класифікації доходів бюджету 22080401, банк отримувача Казначейство Украйни (ЕАП).

Розрахунок орендної плати на 70 відсотків, здійснюється Орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім;

- 30 відсотків розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок (ІВАN) № НОМЕР_1 в філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», .

Розрахунок орендної плати на 30 відсотків, у тому числі нарахування ПДВ на суму орендної плати, здійснюється Орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітнім.

Договір оренди № 489/0 від 31.01.2020 укладено щодо нерухомого майна, яке перебуває в комунальній власності. Отже відносини щодо оренди цього майна регулюються, крім того, нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

03.10.2019 було прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ, в розділі «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

При цьому пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі «Прикінцеві та перехідні положення»).

Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар наділяється правом користування майном на строк, визначений договором оренди.

Відповідно до п. 11.1 Договору останній укладено на 2 роки 11 місяців з 31 січня 2020 до 31 грудня 2022 року.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін, при умові виконання пункту 5.15 договору, та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 11.7 договору).

Пунктом 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX від 03.10.2019 визначено, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідну постанову № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» було прийнято Кабінетом Міністрів України 27.05.2022 (далі - Постанова КМУ № 634).

Згідно з п.5 Постанови КМУ № 634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Пунктом 16 Постанови КМУ № 634 визначено орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Отже, за змістом наведених положень Постанови КМУ № 634, нею встановлено автоматичний порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна з початку ведення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, за наступних умов:

- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;

- відсутність повідомлення балансоутримувачем орендаря з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Таким чином Договір оренди №489/0 оренди нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143 від 31.01.2020 є продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану в силу прямої норми закону.

Стягнення з ТОВ «Нафтогаз Груп Запоріжжя» до місцевого бюджету заборгованості з оплати орендної плати станом на 31.03.2024 у розмірі 103 479,46 грн, яка складається з: суми 53 760,36 грн заборгованості з оплати 70% від розміру орендної плати, суми 10 888,32 грн інфляційних втрат, суми 2941,46 грн 3% річних та суми 1638,54 грн штрафу (на користь місцевого бюджету); суми 26 483,28 грн заборгованості з оплати 30% від розміру орендної плати, суми 5520,62 грн інфляційних втрат, суми 1448,46 грн 3% річних та суми 798,42 грн штрафу (на користь балансоутримувача) було предметом позовних вимог у справі № 908/1388/24.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.08.2024 у справі №908/1388/24 вирішено:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗ ГРУП ЗАПОРІЖЖЯ», (69005, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 5) на користь місцевого бюджету (розрахунковий рахунок (IBAN) №UA008479 ГУК у Зап.Обл/ТГ м. Запоріжжя/22080402, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, код класифікації доходів бюджету 22080402, банк отримувача Казначейство України (Ел.Адм.Подат.)) суму 53 760 (п`ятдесят три тисячі сімсот шістдесят) грн 36 коп. заборгованості з оплати 70% від розміру орендної плати, суму 10 888 (десять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн 32 коп. інфляційних втрат, суму 2 941 (дві тисячі дев`ятсот сорок одну) грн 46 коп. 3% річних, суму 1638 (одну тисячу шістсот тридцять вісім) грн 54 коп. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗ ГРУП ЗАПОРІЖЖЯ», (69005, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 5) на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», (69032, м. Запоріжжя,пр. Металургів, буд. 11, розрахунковий рахунок (IBAN) № № НОМЕР_2 в філії ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957) суму 26 483 (двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят три) грн 28 коп. заборгованості з оплати 30% від розміру орендної плати, суму 5 520 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн 62 коп. інфляційних втрат, суму 1 448 (одну тисячу чотириста сорок вісім) грн 46 коп. 3% річних, суму 798 (сімсот дев`яносто вісім) грн 42 коп. штрафу».

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.08.2024 у справі №908/1388/24 набрало законної сили 27.08.2024.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням с правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Рішенням суду у справі №908/1388/24 встановлено факт укладення договору оренди від 31.01.2020 № 489/0, договірних відносин між сторонами, зобов`язань з оплати орендної плати та наявність у відповідача заборгованості з оплати з орендної плати, яка станом на 31.03.2024 становила суму 53 760,35 грн на користь бюджету, та 26 483,28 грн на корить балансоутримувача.

Доказів погашення вказаної заборгованості на час розгляду справи відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 8) відповідач продовжує не сплачувати орендну плату, та станом на 01.11.2024 сума заборгованості становить 63 917,57 грн на користь бюджету, та 31 712, 18 грн на користь балансоутримувача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з п. 11.9 Договору дія Договору припиняється внаслідок невнесення орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Метою укладення договору найму нерухомого майна, відповідно до якого наймодавець вступає в договірні відносини, є належне і своєчасне виконання умов договору оренди в частині використання предмету оренди та внесення орендарем орендної плати.

Комунальне майно перебуває в користуванні орендаря, який грубо та систематично порушує умови Договору, більш трьох місяців не сплачує орендну плату.

Оскільки комунальне майно перебуває в користуванні орендаря, балансоутримувач не має змоги передавати комунальне майно потенційним орендарям в користування та отримувати дохід від передачі комунального майна в оренду.

Згідно п.11.4. Договору він може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін цей Договір може бути достроково розірвано за рішення господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавством України.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд (ч.1). У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.2).

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 ст. 24 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Порушення строків внесення орендної плати з боку відповідача носить системний та довготривалий характер, що є істотним порушенням договору в розумінні ст. 651 ЦК України.

Враховуючи, що орендна плата по Договору не вноситься більш ніж три місяці, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання Договору підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється

Таким чином позовні вимоги щодо звільнення частини нежитлового приміщення шляхом виселення відповідача підлягають задоволенню.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводятьсядоговороморенди від 31.01.2020 №489/0 (а.с.9- 12), Актом приймання передачі (а.с13), розрахунком заборгованості (а.с.8).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідач у справі доводів позивача не спростував, жодних доказів не надав.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди від 31.01.2020 №489/0 нежитлового приміщення по вул. Гоголя, 143, укладений між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя».

Звільнити частину нежитлового приміщення №346 підвального поверху (літ.А-5) загальною площею 74,60 кв.м у складі приміщень №№8,9,10,10-а за адресою: вул. Гоголя, 143 у м. Запоріжжі шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (69002, м. Запоріжжя, вул. Сергія Зорського, 5, ). Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (вул. Сергія Зорського, 5, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код юридичної особи 41163048) на користь Комунального підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11, ідентифікаційний код юридичної особи 05478717) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 844 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп). Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич