РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2025Справа № 910/1791/24

За зустрічним позовом Приватного підприємства "Екопром";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О.";

про стягнення 60 697,05 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Смоляк О. А., адвокат, ордер серії АВ № 1118834 від 26.02.2024;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представництво "Векто" СП. З О.О." звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Екопром" 24 738,25 грн авансу, який підлягає поверненню, у зв`язку із припиненням дії договору поставки та підключення обладнання № 17.05/2021 від 17.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1791/24 та, зокрема, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.03.2024 до суду від Приватного підприємства "Екопром" надійшла зустрічна позовна заява, в якій останнє просить суд:

- стягнути з Представництва "Векто" СП. З О.О." за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором поставки та підключення обладнання №17.05/2021 від 17.05.2021 штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, що склало 17 089,15 грн, інфляційні втрати, відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 10 600,98 грн та три відсотки річних в сумі 3 179,15 грн.

- стягнути з Представництва "Векто" СП. З О.О." збитки (упущену вигоду) в розмірі 29 827,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 прийнято зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "Екопром" до Представництва "Векто" СП. З О.О." про стягнення 60 697,05 грн до спільного розгляду з первісним позовом, а зустрічний позов Приватного підприємства "Екопром" до Представництва "Векто" СП. З О.О." про стягнення 60 697,05 грн об`єднано в одне провадження з первісним позовом Представництва "Векто" СП. З О.О." до Приватного підприємства "Екопром" про стягнення 24 738,25 грн.

Також вказаною ухвалою суду вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 09.04.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 позов Представництва "Векто" СП. З О.О." до Приватного підприємства "Екопром" про стягнення 24 738,25 грн залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 вирішено задовольнити клопотання Приватного підприємства "Екопром" про заміну первісного відповідача та замінити відповідача за зустрічним позовом у справі, а саме, Представництво "Векто" СП. З О.О.", належним відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О."

01.07.2024 до господарського суду від Приватного підприємства "Екопром" надійшло клопотання про витребування доказів.

13.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." подало до господарського суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди та надало власний розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені.

19.08.2024 Приватне підприємство "Екопром" подало до господарського суду відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 клопотання Приватного підприємства "Екопром" задоволено, витребувано докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні.

09.09.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." надійшли документи на виконання ухвали суду від 20.08.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/1791/24 до судового розгляду по суті.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 14.01.2025 представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

У судове засідання 10.12.2024 представник відповідача за зустрічним позовом не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що вбачається з повідомлення ро доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Згідно з частиною 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пунктом 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача за зустрічним позовом не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

14.01.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2021 між Приватним підприємством "Екопром" (далі також - виконавець, позивач за зустрічним позовом) та Представництвом "Векто" СП. З О.О." (далі також - замовник) укладено договір поставки та підключення обладнання № 17.05./2021 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується передати (поставити) у власність замовника обладнання, яке визначено в Специфікації додатку № l, що є невід`ємною частиною цього договору, та провести роботи з підключення обраного обладнання (надалi - роботи), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість обладнання та робiт.

Судом встановлено, що договір Представництво "Векто" СП. З О.О." укладало в особi директора Городецького Кшиштофа, що дія на підставі положення та доручення б/н вiд 06.11.2020.

Суд вказує, що відповідно до п. 1.1. Положення про Представництво Компанії "Векто" СП. З О.О." (далі також - Положення), представництво польської компанії "Векто" СП. З О.О." в Україні (надалі - Представництво) є відокремленим структурним підрозділом компанії "Векто" СП. З О.О." (Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто") (надалі - Товариство).

Пунктом 1.4. Положення визначено, що Представництво не є юридичною особою, здійснює господарську діяльність від імені і за дорученням Товариства та захист інтересів Товариства на території України. Представництво виконує свої функції згідно із законодавством України.

Як передбачено п. 1.10. Положення, Представництво має право від імені та за дорученням Товариства вчиняти будь-які правочини, укладати будь-які договори (включаючи, але не обмежуючись, укладанням договорів купівлі продажу, оренди, лізингу, договорів про виконання робіт та надання послуг, договорів позики, страхування тощо), і підписувати інші документи, необхідні для здійснення діяльності Представництва, в т.ч. ті, які пов`язані з веденням Товариством господарської діяльності.

З наведеного вбачається, що Представництво "Векто" СП. З О.О." мало право від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" ("Векто" СП. З О.О.") (далі також - відповідач) укладати вказаний договір.

Як передбачено п. 1.2., 1.3. договору, обладнання поставляється в рамках реалізації Контракту KHW-SWM-ICB-01 "Нове будівництво комплексу з переробки твердих побутових відходів з системою збору полігонного газу та виробництва електроенергії" від 15.12.2016 року. Виконання робіт буде проходити на території замовника (надалі "об`єкт") за адресою: м. Дергачі, Дергачівський район, Харківська область, полігон ТБВ.

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця у наступному порядку:

3.1.1. Перший платіж у розмірі 50% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 325 041,30 грн (триста двадцять п`ять тисяч сорок одна гривня 30 копійок), у т. ч. ПДВ 20% 54 173,55 грн (п`ятдесят чотири тисячі сто сімдесят три гривні 55 копійок) з 01.06.2021 р. по 04.06.2021 р (включно).

3.1.2. Другий платіж у розмірі 30% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 195 024,78 грн (сто дев`яносто п`ять тисяч двадцять чотири гривні 78 копійки), у т. ч. ПДВ 20% 32 504,13 грн (тридцять дві тисячі п`ятсот чотири гривні 13 копійок) з 01.07.2021 р. по 04.07.2021 р (включно).

3.1.3. Третій платіж у розмірі 20% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 130 016,52 грн (сто тридцять тисяч шістнадцять гривень 52 копійки) у т. ч. ПДВ 20%- 21 669,42 грн (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять гривень 42 копійки) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від виконавця повідомлення на електронну пошту замовника () про готовність обладнання до відвантаження зі складу виконавця.

3.1.4. Четвертий платіж у розмірі 50% від вартості робіт, які визначені в додатку №1 до цього договору, та становить: 48 534,33 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 33 копійки), у т. ч. ПДВ 20% 8089,06 грн (вісім тисяч вісімдесят дев`ять гривень 00 копійка). Замовник перераховує виконавцю протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від Виконавця повідомлення на електронну пошту замовника () про готовність Обладнання до відвантаження зі складу виконавця.

3.1.5. П`ятий платіж у розмірі 40% від вартості робіт, які визначені в додатку №1 до цього договору, та становить: 38 827,46 грн (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять сім гривень 46 копійок), у т. ч. ПДВ 20% 6471,24 грн (шість тисяч чотириста сімдесят одна гривня 24 копійок) протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт у порядку визначеному у розділі 4 цього договору.

3.1.6. Остаточний розрахунок 10% від вартості робіт, які визначені в додатку № 1 до цього договору, та становить: 9 706,87 грн (дев`ять тисяч сімсот шість гривень 87 копійок), у т. ч. ПДВ 20%- 1617,81 грн (одна тисяча шістсот сімнадцять гривень 81 копійок) здійснюються замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт уповноваженими представниками сторін, а також підтвердження якості та кількості виконаних робіт представниками технагляду компанії KOCKS CONSULT GmbH (далі "Консультант"), шляхом проставлення візи на виконавчій документації.

Відповідно до п. 5.3. договору, за порушення строків розрахунків за обладнання та роботи замовник, на вимогу виконавця, сплачує йому штрафні санкції в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання зобов`язань за цим договором зобов`язань, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 9.2., 9.3. договору, даний договір може бути пролонгований за згодою сторін. Даний договір не може бути розірваний достроково в односторонньому порядку без письмової згоди іншої сторони.

Приватне підприємство "Екопром" вказує, що Представництву "Векто" СП. З О.О." на виконання умов договору поставив "Блочно-модульне фільтро-сепараційне устаткування "Катюша 1,2А" в кількості 1 комплект загальною вартістю 399 421 грн 00 коп. та "Апарат високого тиску Karcher HD 10/21-4 S" в кількості 2 комплектів загальною вартістю 142 314 грн 50 коп. у повному обсязі, однак відповідач за зустрічним позовом вартість поставленого товару у строки, встановлені договором, не здійснив чим порушив умови вказаного договору, у зв`язку з чим у позивача за зустрічним позовом виникло право нарахувати 3 % річних, інфляційні втрати та пеню.

Окрім цього, за твердженнями позивача за зустрічним позовом, ним було понесено збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 29 827,77 грн у зв`язку з відмовою відповідача за зустрічним позовом виконувати умови договору, а саме ним не повідомлено про готовність об`єкту для проведення робіт та дату їх початку починаючи з 03.12.2021 та в подальшому, направленням повідомлення про здійснення робіт іншим підрядником та втрату інтересу у подальшій співпраці з позивачем за первісним позовом та заявою про розірвання договору.

Відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи позовні вимоги, вказує, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання дійсно був, у зв`язку з чим вважає за необхідне надати власний розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

При цьому відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди, оскільки вважає що для цього відсутні правові підстави, у зв`язку з тим, що позивач за зустрічним позовом своїми листами дав чітко зрозуміти, що не бажає приступати до виконання робіт по договору.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором поставки та підряду, оскільки відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується передати (поставити) у власність замовника обладнання, яке визначено в Специфікації додатку № l, що є невід`ємною частиною цього договору, та провести роботи з підключення обраного обладнання (надалi - роботи), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість обладнання та робiт.

В частині правовідносин, що склалися щодо поставки обладнання суд вказує наступне.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами та встановлено судом, позивач за зустрічним позовом, на виконання умов договору передав відповідачеві за зустрічним позовом "Блочно-модульне фільтро-сепараційне устаткування "Катюша 1,2А" в кількості 1 комплект загальною вартістю 399 421 грн 00 коп. та "Апарат високого тиску Karcher HD 10/21-4 S" в кількості 2 комплектів загальною вартістю 142 314 грн 50 коп., а останній прийняв вказане обладнання без заперечень, що вбачається з видаткової накладної № РН-0000008 від 07.12.2021.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця у наступному порядку:

3.1.1. Перший платіж у розмірі 50% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 325 041,30 грн (триста двадцять п`ять тисяч сорок одна гривня 30 копійок), у т. ч. ПДВ 20% 54 173,55 грн (п`ятдесят чотири тисячі сто сімдесят три гривні 55 копійок) з 01.06.2021 р. по 04.06.2021 р (включно).

3.1.2. Другий платіж у розмірі 30% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 195 024,78 грн (сто дев`яносто п`ять тисяч двадцять чотири гривні 78 копійки), у т. ч. ПДВ 20% 32 504,13 грн (тридцять дві тисячі п`ятсот чотири гривні 13 копійок) з 01.07.2021 р. по 04.07.2021 р (включно).

3.1.3. Третій платіж у розмірі 20% від вартості обладнання, яке визначено в додатку № 1 до цього договору, та становить: 130 016,52 грн (сто тридцять тисяч шістнадцять гривень 52 копійки) у т. ч. ПДВ 20%- 21 669,42 грн (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять гривень 42 копійки) протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від виконавця повідомлення на електронну пошту замовника () про готовність обладнання до відвантаження зі складу виконавця.

При цьому відповідачем за зустрічним позовом не заперечується, що останній здійснив оплату вартості поставленого обладнання з порушенням строку на виконання такого зобов`язання, встановленого договором.

Вказане зазначено у відзиві на позовну заяву.

За змістом ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, суд вказує, що обставини щодо прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за зустрічним позовом доказуванню не підлягають, оскільки такі обставини ним визнані у відзиві на позовну заяву, а у суду не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

А відтак, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач за зустрічним позовом, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, допустив прострочення виконання свого зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 3 179,15 грн та інфляційні у розмірі 10 600,98 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем оплати за надані послуги у розмірі 3 179,15 грн вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за період прострочення визначений позивачем, вказує, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 10 600,98 грн.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 17 089,15 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3. договору, за порушення строків розрахунків за обладнання та роботи замовник, на вимогу виконавця, сплачує йому штрафні санкції в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, при укладанні договору, сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару у строк, який визначений у договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 089,15 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом упущеної вигоди у розмірі 29 827,77 грн суд вказує таке.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як передбачено ч. 1 ст. 850 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи.

У п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом частини другої статті 20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями Глави 3 "Захист цивільних прав та інтересів" Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення", Глави 51 "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання" Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та Главою 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" ГК України.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому суд зазначає, що звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/180).

Також позивач повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів, тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів з одержання таких доходів. Вказані висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18.

За приписами ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто зі змісту ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Згідно із ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Суб`єктом цивільного правопорушення є боржник, а об`єктом правопорушення зобов`язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб`єктивну сторону становить вина боржника, а об`єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов`язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає (див. висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14).

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 2 ст. 623 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 Цивільного кодексу України).

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Як вказувалося судом, відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується передати (поставити) у власність замовника обладнання, яке визначено в Специфікації додатку № l, що є невід`ємною частиною цього договору, та провести роботи з підключення обраного обладнання (надалi - роботи), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість обладнання та робiт.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом на виконання умов договору передав відповідачеві за зустрічним позовом "Блочно-модульне фільтро-сепараційне устаткування "Катюша 1,2А" в кількості 1 комплект загальною вартістю 399 421 грн 00 коп. та "Апарат високого тиску Karcher HD 10/21-4 S" в кількості 2 комплектів загальною вартістю 142 314 грн 50 коп., а останній прийняв вказане обладнання без заперечень, що вбачається з видаткової накладної № РН-0000008 від 07.12.2021.

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця у наступному порядку, зокрема:

3.1.4. Четвертий платіж у розмірі 50% від вартості робіт, які визначені в додатку №1 до цього договору, та становить: 48 534,33 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 33 копійки), у т. ч. ПДВ 20% 8089,06 грн (вісім тисяч вісімдесят дев`ять гривень 00 копійка). Замовник перераховує виконавцю протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від Виконавця повідомлення на електронну пошту замовника () про готовність Обладнання до відвантаження зі складу виконавця.

3.1.5. П`ятий платіж у розмірі 40% від вартості робіт, які визначені в додатку №1 до цього договору, та становить: 38 827,46 грн (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять сім гривень 46 копійок), у т. ч. ПДВ 20% 6471,24 грн (шість тисяч чотириста сімдесят одна гривня 24 копійок) протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт у порядку визначеному у розділі 4 цього договору.

3.1.6. Остаточний розрахунок 10% від вартості робіт, які визначені в додатку № 1 до цього договору, та становить: 9 706,87 грн (дев`ять тисяч сімсот шість гривень 87 копійок), у т. ч. ПДВ 20%- 1617,81 грн (одна тисяча шістсот сімнадцять гривень 81 копійок) здійснюються замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт уповноваженими представниками сторін, а також підтвердження якості та кількості виконаних робіт представниками технагляду компанії KOCKS CONSULT GmbH (далі "Консультант"), шляхом проставлення візи на виконавчій документації.

Тобто, загальна вартість виконаних робіт складає 97 068,66 грн з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжних інструкцій № 3583 від 03.11.2021, № 3436 від 05.10.2021, № 3773 від 07.12.2021, № 2980 від 09.06.2021, № 2987 від 10.06.2021 та не заперечується сторонами, відповідачем за зустрічним позовом сплачено на користь позивача за зустрічним позовом 701 145,35 грн з яких 650 082,60 грн - вартість поставленого товару, 51 062,78 грн - попередня оплата за виконання робіт.

Як передбачено п. 4.5. договору, виконавець зобов?язується виконати роботи визначені в додатку №l до цього договору власним устаткуванням і інструментами.

Пунктом 3 додатку № 1 визначено, що позивач за зустрічним позовом має виконати роботи з підключення "Блочно-модульне фільтро-сепараційне устаткування "Катюша 1,2А" до існуючих інженерних мереж з витратними матеріалами загальною вартістю 80 890,55 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 4.6. договору, початок виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від замовника попередньої оплати, згідно п. 3.1.4 даного договору та заявки замовника від про готовність об`єкту для проведення робіт (наявність електропостачання, водопостачання, водовідведення, мережі високого тиску тощо). Термін виконання робіт 20 (двадцяти) робочих днів.

З наведеного вбачається, що роботи позивач за зустрічним позовом зобов`язаний приступити до виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від замовника попередньої оплати, згідно п. 3.1.4 даного договору та заявки замовника про готовність об`єкту для проведення робіт (наявність електропостачання, водопостачання, водовідведення, мережі високого тиску тощо).

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В свою чергу, відповідно до ст. 851 Цивільного кодексу України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач за зустрічним позовом не направляв позивачеві за зустрічним позовом заявки про готовність об`єкту для проведення робіт.

При цьому суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2021 на електронну пошту Представництва (з копією на mailto:) з електронної пошти виконавця направлено лист-повідомлення за вих.№03/12 про готовність обладнання до відвантаження з 08.12.2021 зі складу ПП "ЕКОПРОМ" за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 7А.

У зазначеному листі позивач за зустрічним позовом просив відповідача за зустрічним позовом підготовити об`єкт замовника для проведення "Робіт з підключення Блочно-модульного фільтро-сепараційного устаткування "Катюша 1,2А" до існуючих інженерних мереж (наявність теплого приміщення, електропостачання, водопостачання, мережі високого тиску тощо), а також повідомити дату початку таких робіт.

Враховуючи, що договір між сторонами продовжував діяти, з метою забезпечення своєчасного виконання робіт за договором виконавець завчано придбав необхідні комплектуючі на загальну суму 16 318,23 грн, що підтверджується видатковими накладними № 1026 від 12.11.2021, № 5409 від 29.12.2021 та № РН-0000003 від 13.01.2022.

Тобто, позивач за зустрічним позовом, діючи добросовісно, вчинив дії з придбання матеріалів з метою подальшого виконання договору, а саме виконання робіт визначених в додатку № 1 до договору.

Однак, з 03.12.2021 до 22.02.2023 в супереч вимогам п. 4.6. договору, виконавець не отримав від замовника заявку про готовність об`єкта для проведення робіт.

22.02.2023 виконавцю від замовника надійшов лист за вих.№23/02/23 в якому відповідач за зустріним позовом зазначав наступне: "В зв`язку з неможливістю проведення робіт по Договору ПОСТАВКИ ТА ПІДКЛЮЧЕННЯ ОБЛАДНАННЯ №17.05/2021 від 17.05.21р. "ПРЕДСТАВНИЦТВО "ВЕКТО" Сп. з О.О. " () звертається з проханням повернути авансову плату за вище зазначеним Договором в сумі 51 062,78 грн. (П`ятдесят одна тисяча шістдесят дві грн 78 коп.) на наш рахунок…".

Тобто, 22.02.2023 замовник повідомив виконавця про неможливістю проведення робіт по договору та просив повернути авансову плату.

05.06.2023 виконавець отримав від замовника лист за вих. №05-06/23 в якому повідомлялось наступне: "Згідно до Додаткової угоди №34, що підписана між "Представництвом "Векто" Сп З о.о. " та Комунальним підприємством "Муніципальна компанія поводження з відходами" Харківської міської ради 28.02.2023, Сторони домовились про завершення Контракту KHW-SWM-ICB-01 "Нове будівництво комплексу з переробки твердих побутових відходів з системою збору полігонного газу та виробництва електроенергії" від 15.12.2016 року через взаємно задовільні рішення щодо виконання робіт та форс-мажорних обставин. "

Також вказаним листом запропоновано укласти трьохсторонній договір, між замовником (платник за роботи по підключенню обладнання), позивачем за зустрічним позовом (виконавець) і КП "МКПВ" Харківської міської ради (замовник, приймає роботи по підключенню обладнання), однак проєкту зазначеного договору долучено не було.

В свою чергу виконавець направив замовнику лист за вих.№27/07 від 27.06.2023 в якому запропонував Представництву на час дії воєнного стану в Україні призупини дію договору в частині проведення робіт з підключення обладнання, а по закінченню воєнного стану надати можливість виконати свої зобов`язання.

Однак, листом № _1/9_ від 20.09.2023 замовник повідомив виконавця, що роботи по підключенню обладнання вже розпочаті новим підрядником, у зв`язку з чим Представництво втратило інтерес у подальшій співпраці з Підприємством і заявляє про розірвання договору.

При цьому суд звертає увагу, що як передбачено п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання зобов`язань за цим договором зобов`язань, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 9.2., 9.3. договору, даний договір може бути пролонгований за згодою сторін. Даний договір не може бути розірваний достроково в односторонньому порядку без письмової згоди іншої сторони.

Тобто договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та не може бути розірваний достроково в односторонньому порядку без письмової згоди іншої сторони.

Проте, в матеріалах справи відсутня письмова згода виконавця на розірвання договору.

Більш того, як вбачається з листа № 04/10 від 04.10.2023, виконавець наголошував, що ніколи не відмовлявся від виконання своїх зобов`язань по договору, а пропозиція про призупинення виконання договору та здійснення робіт після закінчення воєнного стану в Україні була здійснена як відповідь на лист за вих. №05-06/23 від 05.06.2023 та на те, що замовником починаючи з 03.12.2021, тобто майже два роки, не надано заявки про готовність об`єкту для проведення робіт.

Судом також встановлено, що 28.08.2023 між замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електропромавтоматика" (виконавець) укладено договір № 28/08/2023-ГМК-К, відповідно до якого виконавець зобов`язався виконати комплекс монтажних та налагоджувальних робіт з організації технологічного процесу мийки автотранспорту "Катюша".

При цьому, суд вказує, що у клопотання від 09.09.2024 відповідач за зустрічним позовом зазначає, що документи, що підтверджують прийняття монтажних та пусконалагоджувальних робіт по обладнанню "Блочно-модульне фільтро-сепараційне устаткування "Катюша 1,2А" з боку Комунального підприємства "Муніципальна компанія поводження з відходами" іще не підписані, на теперішній час триваю роботи з завершення контракту у відповідності до додаткової угоди №34 від 28.02.2023. Акт виконаних робіт між відповідачем та Комунальним підприємством "Муніципальна компанія поводження з відходами" буде складено та підписано після повного завершення робіт за договором, з урахуванням додаткової угоди №34 від 28.02.2023 та 35 від 06.03.2024.

Також відповідачем за зустрічним позовом додано документи, які підтверджують виконання договору № 28/08/2023-ГМК-К від 28.08.2023.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що вимоги про стягнення упущеної вигоди належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем за зустрічним позовом відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, зокрема ненаданням останнім заявки про готовність об`єкту для проведення робіт протягом майже 2-х років, розірванням договору в односторонньому порядку всупереч п. 9.3. договору та укладенням договору на виконання цих робіт з іншим контрагентом.

А відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом упущеної вигоди у розмірі 29 827,77 грн.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на зустрічний позов не спростовують зазначених позивачем за зустрічним позовом в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні Приватного підприємства "Екопром" підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на наведене судові витрати у справі покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" (вул. Вапєнна, 36, населений пункт Піла, воєводство Вєлькопольське, повят Пільський, поштовий індекс 64-920, пошта Піла, Республіка Польща) в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." (02192, місто Київ, бульвар Дарницький, 8-В, офіс 180, ідентифікаційний код 26617324) на користь Приватного підприємства "Екопром" (04073, місто Київ, бульвар Кольцова, 15-А, квартира 88, ідентифікаційний код 30433514) 17 089 (сімнадцять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 15 коп. пені, 10 600 (десять тисяч шістсот) грн 98 коп. інфляційних втрат, 3 179 (три тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 15 коп. 3% річних, 29 827 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять сім) грн 77 коп. упущеної вигоди, та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.01.2025.

Суддя О.В. Мандриченко