ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3926/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28)
до Фізичної особи-підприємця Печенюк Карини Василівни ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 19660,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - фізичної особи-підприємця Печенюк Карини Василівни про стягнення 19660,00 грн., з яких: заборгованість за сумою позики у розмірі 10000,00 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 9660,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовна заява обґрунтована невиконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором позики №5771 від 27.02.2024 в частині повернення суми позики та сплати заборгованості за відсотками.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.11.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

18.11.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області зареєстровано заяву про усунення недоліків разом із доданими до неї документами (вх. №28889), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом.

При цьому, суд зазначає, що копію ухвали Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 22.11.2024, яку було надіслано на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було повернуто на адресу суду без вручення адресату з довідкою відділення оператора поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Аналогічний правовий висновок знайшов своє змістовне відображення у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 тощо.

Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 22.11.2024 по справі №922/3926/24 з огляду на вимоги статтей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" була оприлюднена в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та вирішення господарського спору по суті.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Положеннями частини 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що 27.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "24/7" (далі - позикодавець) та фізичною особою-підприємцем Печенюк Кариною Василівною (далі - позичальник) укладено договір позики №5711 (далі - договір).

Згідно пункту 2.1. договору погоджено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) на умовах повернення, строковості та оплачуваності, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплати позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.

Умовами пункту 2.2. договору передбачено та погоджено параметри позики: тип позики: довгострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності. Ця позика не є споживчим кредитом; сума позики: 10000,00 грн.; строк позики: загальний строк - до 14 травня 2024 року (77 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Графіком обов`язкових платежів, що є невід`ємною частиною цього договору. Дата надання позики: 27 лютого 2024 р. Дата повернення позики: 14 травня 2024 р. (п.п. 2.2.1-2.2.6).

Пунктом 2.3. договору погоджено, що процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована: 0,80000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1. договору. Базова процентна ставка, фіксована: 0,80000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2. договору, а також у разі продовження строку позики, протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Основна процентна ставки, фіксована: 1.50000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 договору (п.п. 2.3.1, 2.3.2., 2.3.3.).

Відповідно до умов пункту 2.4. договору позика надається позичальнику в національній валюті України - гривні, протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківській рахунок позичальника, зареєстрований позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті та вказаний у розділі 9 договору.

Згідно пункту 3.2. договору після спливу першого розрахункового періоду у межах всього подальшого строку позики проценти за користування позикою нараховуються за основною процентною ставкою в розмірі, визначеному у п. 2.3.3. договору, за кожен день користування позикою в межах строку позики.

Умовами пункту 3.3. договору передбачено, що першим днем користування позикою вважається день надання позики. Першим днем користування в межах додаткової угоди щодо продовження строку позики є день її укладення. До періоду розрахунку процентів за користування позикою враховується день надання позики та не враховується останній день першого розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 3.4. договору повернення позики та сплата нарахованих процентів за користування позикою здійснюється позичальником у визначений договором чи додатковою угодою щодо продовження строку позики строк/достроково шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. У разі дострокового повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити фактично нараховані проценти за користування позикою.

Відповідно до умов пункту 3.6. договору зобов`язання позичальника щодо сплати заборгованості вважаються виконаним в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця.

Відповідно до пункту 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити проценти на прострочену позику: в розмірі 12.00% від суми позики на 4-й день такого невиконання або неналежного виконання; та в розмірі 3.00% від суми позики починаючи з 5-го дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п.п. 6.1.1., 6.1.2.).

Згідно пункту 8.1. договору підписуючи договір позичальник підтверджує, що: вивчив та повністю погоджується за умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "24/7", які є невід`ємною частиною договору (п.п. 8.1.3).

Додатком №1 до договору позики №5711 від 27.02.2024 погоджено основні параметри позики: сума позики: 10000,00 грн. Строк позики: до 14 травня 2024 року (77 днів): 1-й розрахунковий період - до 25 березня 2024 року (27 днів), 2-й розрахунковий період - до 14 травня 2024 року (50 днів). Дата надання позики: 27 лютого 2024. Дата повернення позики: 14 травня 2024 р.

Процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: розрахунковий період 1 (27 днів): акційна процентна ставка - 0.80000% на день (за наявності акційних пропозицій); базова процентна ставка: 0.80000% на день. Розрахунковий період 2 (50 днів): основна процентна ставка, фіксована: 1.50000% на день.

Згідно платіжної інструкції №107 від 27.02.2024 позикодавець перерахував на рахунок позичальника кошти у розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу "надання позики згідно з договором №5771 від 2024-02-27, без ПДВ".

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що 25.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "24/7" (клієнт) було укладено договір факторингу №25-09/2024 (далі - договір факторингу).

Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

Умовами пункту 4.1. договору передбачено, що клієнт зобов`язується надати документацію (договори позики, паспорти позики, копії паспортів та/або карток платників податків боржників (за наявності) та анкети боржників) по боржниках, зазначених у Реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акта прийому-передачі реєстру боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фактором ціни продажу заборгованості.

Згідно з пунктом 4.2. договору передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акта прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку №3 до договору.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників №1 від 25.09.2024 за договором факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №1 від 25 вересня 2024 в кількості 91 шт., після чого, з урахування пункту 1.2. договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 р., від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 2612503,99 грн. Реєстр боржників №1 від 25 вересня 2024 передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 р., будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

Згідно платіжної інструкції №5914 від 25.09.2024 фактор перерахував на рахунок клієнта кошти у розмірі 131028,70 грн. з призначенням платежу: "оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 без ПДВ."

Згідно Витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 визначено боржником відповідача за договором №5771 від 27.02.2024 з сумою заборгованості у розмірі 19660,00 грн.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з досудового вимогою вих. №5047 від 18.10.2024, в якій з викладенням правових та фактичних підстав звернення вимагав сплату заборгованості у розмірі 19660,00 грн., яка залишилася без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно статті 10 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ.

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою, є договором позики, згідно якого за приписами статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, як одна із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, укладаючи та підписуючи договір позики №5771 від 27.02.2024 сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін.

Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно пункту 2.1. договору погоджено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) на умовах повернення, строковості та оплачуваності, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплати позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно пункту 5.1. договору позикодавець зобов`язаний перерахувати на вказані банківські реквізити позичальника суму позики (п.п. 5.1.1.).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно платіжної інструкції №107 від 27.02.2024 позикодавець перерахував на рахунок позичальника кошти у розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу "надання позики згідно з договором №5771 від 2024-02-27, без ПДВ".

Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано належне виконання позикодавцем зобов`язань за договором позики №5771 від 27.02.2024 та надання відповідачу позику у розмірі 10000,00 грн.

Крім того, матеріали справи також свідчать, що 25.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "24/7" (клієнт) було укладено договір факторингу №25-09/2024.

Умовами пункту 4.1. договору передбачено, що клієнт зобов`язується надати документацію (договори позики, паспорти позики, копії паспортів та/або карток платників податків боржників (за наявності) та анкети боржників) по боржниках, зазначених у Реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акта прийому-передачі реєстру боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фактором ціни продажу заборгованості.

Згідно з пунктом 4.2. договору передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акта прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку №3 до договору.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників №1 від 25.09.2024 за договором факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №1 від 25 вересня 2024 в кількості 91 шт., після чого, з урахування пункту 1.2. договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 р., від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 2612503,99 грн. Реєстр боржників №1 від 25 вересня 2024 передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 р., будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

Згідно платіжної інструкції №5914 від 25.09.2024 фактор перерахував на рахунок клієнта кошти у розмірі 131028,70 грн. з призначенням платежу: "оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 без ПДВ."

Згідно Витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №25-09/2024 від 25.09.2024 визначено боржником відповідача за договором №5771 від 27.02.2024 з сумою заборгованості у розмірі 19660,00 грн.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України унормовано, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, матеріали справи свідчать, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №5771 від 27.02.2024 в частині повернення суми позики та сплати заборгованості за відсотками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно пункту 5.2. договору позикодавець має право вимагати від позичальника своєчасного, повного та належного виконання позичальником своїх обов`язків за договором (п.п. 5.2.1.).

Відповідно до пункту 5.3. договору позичальник зобов`язаний повернути та сплатити нараховані проценти (п.п. 5.3.2.).

Натомість у даному разі матеріали справи свідчать, що відповідачем порушено узгоджений з позикодавцем згідно умов договору позики №5771 від 27.02.2024 графік проведення платежів та не повернуто позивачу позику у розмірі 10000,00 грн. та нараховані проценти.

Статтями 525, 526 ЦК України що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованість за сумою позики у розмірі 10000,00 грн. є обґрунтованою, доведеною позивачем, жодним чином не спростованою відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9660,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку заборгованості за відсотками у розмірі 9660,00 грн., суд зазначає, що нарахування не суперечить положенням чинного законодавства, встановленим обставинам справи, розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9660,00 грн., є цілком правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Між тим, суд зазначає, що відповідачем також не спростовано обґрунтованості та правомірності здійсненого позивачем детального розрахунку суми прострочених платежів за відсотками. Власного контррозрахунку вказаних сум до суду не подано.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Однак, всупереч вимог наведених статей 13, 74 ГПК України жодних доказів на спростування встановлених обставин справи та обґрунтованості заявлених позовних вимог відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, а тому враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Печенюк Карини Василівни ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, ) заборгованість за сумою позики у розмірі 10000,00 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 9660,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" січня 2025 р.

Суддя Г.І. Сальнікова