ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Справа № 902/487/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Піддубній Я.О.

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.10.2024 (повний текст - 01.11.2024) у справі №902/487/24 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Міністерства оборони України (просп.Повітрофлотський, буд.6, м.Київ, 03168)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" (пров.Аграрний, с.Строїнці, Вінницький район, Вінницька область, 23340)

про стягнення 50976652 грн 32 коп. штрафних санкцій,

за участі представників:

позивача - Москаленко А.О. (поза межами приміщення суду);

відповідача - Рудик В.Р. (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.10.2024 у справі №902/487/24 задоволено частково позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" про стягнення 50976652 грн 32 коп. штрафних санкцій.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 8421328 грн 41 коп. - пені; 3082707 грн 97 коп. - штрафу за прострочення понад 30 днів та 228103 грн 83 коп. - витрат на сплату судового збору. Відмовлено у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" 5493622 грн 71 коп. - пені; 2010993 грн 23 коп. - штрафу за прострочення понад 30 днів та 31968000 грн - штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором. Судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 383616 грн 01 коп. залишено за позивачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Міністерство оборони України (апелянт-1) звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору він пропонував будь-які інші умови у частині відповідальності за порушення зобов`язань, як і не надано доказів складання протоколу розбіжностей стосовно застосування до Постачальника відповідальності у виді нарахування штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 20% від суми Договору за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань по Договору. Отже, сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за Договором.

З моменту настання строку поставки товару - 23.08.2023 і до ухвалення судового рішення - 22.10.2024 минуло більше одного календарного року. Відповідач, будучи обізнаним про потребу у Товарі (зокрема лист від Міноборони від 04.01.2024 №220/14/46), на надіслані претензії відповіді не надав, припинив листування з Міноборони та 36 420 комплектів Товару не поставив по цей час, що дає достатні підстави стверджувати про його односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань по Договору.

Також зазначає, що письмового підтвердження відмови від виконання своїх зобов`язань не вимагається ні нормами чинного законодавства, що регулює спірні правовідносин, ні умовами укладеного між сторонами Договору, оскільки одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається в силу закону (стаття 525 ЦК України).

Таким чином, буквальне розуміння підпункту 7.3.8. Договору від 23.02.2023 №286/3/23/105 призводить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача 31968000 грн штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язань, а наявність факту часткової поставки Товару не впливає на можливість застосування даного штрафу, як помилково про це зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції не взяв до уваги, що інтерес Міноборони є не комерційним, спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду; забезпечення Збройних Сил України відповідними ресурсами є одним із пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони держави, має місце невиконання умов договору з поставки 36 420 комплектів, за що нараховано пеню та штраф у наведеному в позові розмірі, з урахуванням тривалого терміну прострочення та важливості виконуваних Міноборони завдань у період воєнного стану, як наслідок прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для зменшення неустойки на 7504615,94 грн.

Також апелянт-1 зазначає, що допущені відповідачем у справі порушення умов договору не єдині. Відповідач систематично не виконував ряд зобов`язань й по іншим договорам з Міністерством оборони України, про що свідчать судові справи №902/476/24, №902/483/24, №902/411/24. У вказаних справах суд погодився з наведеними вище аргументами Міноборони та відхилив доводи відповідача щодо застосування ст. 233 ГК України, ст.551 ЦК України.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5493622,71 грн пені; 2010993,23 грн штрафу за прострочення понад 30 днів, 31968000,00 грн штрафу з односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором №286/3/23/105 від 23.02.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" (апелянт-2) звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

За доводами відповідача суд першої інстанції не врахував, що в силу вимог законодавства, яке регулює здійснення «військових» закупівель, а також з огляду на існування тривалого співробітництва між сторонами спору за іншими договорами поставки позивач не міг не знати, що відповідач не є виробником товару. Отже, позивач мав дані щодо країни походження товару, його виробника, а тому при укладенні відповідного договору закупівлі усвідомлював усі можливі ризики, що можуть виникнути у ході виконання контракту.

Зазначає, що позивачем не надано доказів здійснення оплати за вже поставлений товар за цим договором, а від проведення взаємозвірки розрахунків за цим та іншими укладеними між сторонами спору правочинами позивач ухилився. Борг позивача перед відповідачем за поставлений товар за укладеними між сторонами спору контрактами становить понад 150 млн.грн. Отже, при оцінці доводів щодо можливості зменшення пені та штрафу суд не враховував вкрай тяжкий майновий стан відповідача та неналежну поведінку позивача.

Велика партія товару позивачем ввезена на територію митних постів в Україну, але на митних постах вилучена слідчим та у подальшому передана на зберігання до військової частини, засновником якої є позивач. Вказане вбачається із наявних у матеріалах справи документів (для прикладу, ухвала Личаківського районного суду міста Львова від 22.11.2023 у справі №463/10027/23 про арешт вилученого майна). Отже, у розпорядженні позивача є ще товар, про не поставку яких вказав позивач.

З наявного у матеріалах справи листа ДБР слідує, що товар тривалий час перебував на складі у військовій частині і його ніхто не використовував (інакше яким чином відбирались зразки для проведення трьох експертиз і принаймні перше відібрання зразків відбулось не раніше початку досудового розслідування у кримінальному провадженні - у жовтні 2023 року), що спростовує будь-які доводи позивача щодо підриву обороноздатності Держави.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що хоч одна з військових частин зверталась до позивача або іншого уповноваженого суб`єкта з питань видачі їм речового майна, яке не поставив відповідач, для потреб військової частини. Вказане також спростовує доводи щодо підриву обороноздатності через невиконання контракту.

На думку апелянта-2 судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача юридичну особу Республіки Туреччина - DEXXON ENERJI SANAYI VE TICARET A.S (adress: Esentepe Mahallesi Oto Caddesi Loft2, e-mail: ), як виробника продукції, який міг би надати докази неможливості своєчасного виконання договору.

З огляду на викладене, на думку апелянта-2, суд дійшов безпідставного висновку щодо неможливості більш істотного зменшення розміру штрафу та пені. Отже, суд першої інстанції стягнув непомірний для відповідача розмір штрафних санкцій.

Позивач, в силу вимог законодавства, яке регулює здійснення «військових» закупівель, а також з огляду на існування тривалого співробітництва між сторонами спору за іншими договорами поставки, не міг не знати, що відповідач не є виробником товару. Отже, позивач мав дані щодо країни походження товару, а тому при укладенні відповідного договору закупівлі усвідомлював усі можливі ризики, що можуть виникнути у ході виконання контракту (у тому числі, але не виключно, мав враховувати і ту політику, яку впроваджує Туреччина щодо України та росії).

Внаслідок нищівного землетрусу, що стався у Туреччині та є одним із найбільших на території цієї країни з часі Хрестових походів, контрагенти не змогли своєчасно виконати свої зобов`язання з постачання одягу (є відповідні відомості на веб-енциклопедії Вікіпедія за пошуковим запитом «землетрус у Туреччині 2023).

Позивач, укладаючи у грудні 2023 року додаткову угоду до договору поставки і вказавши строк поставки кінець серпня 2023 року (тобто дату, яка вже настала чотири місяці тому) вже усвідомлював, що виконання контракту протерміноване, але не заперечував щодо подальшої поставки товару (що у подальшому підтвердив у січні 2024 року). Отже, на той момент для відповідача, очевидно, ніяких негативних насідків внаслідок несвоєчасної поставки товару не настало.

Відповідач звертає увагу, що кримінальне провадження №0000876 на сьогодні до суду з обвинувальним актом не спрямовано, досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється за фактом заволодіння державними коштами Міністерства оборони України, що ніяким чином не перешкоджає проведенню звіряння стану розрахунків та виконанню взаємних зобов`язань за договорами, які не були розірвані Міністерством оборони України і є діючими в частині проведення взаємних розрахунків (п.11.1 Договору від 23.02.2023 за №286/3/23/105). На сьогодні відсутні будь-які претензії (рекламації) замовника з приводу отриманої ним у встановлену договором порядку продукції.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції змінити рішення у справі №902/487/24; зменшити розмір пені та штрафу (штрафу у розмірі 7% вартості товару, поставка якого прострочена на понад 30 днів): на 99% - за несвоєчасну поставку товару, який хоч і з прострочкою, але все ж був поставлений, а також товару, який вилучено у ході обшуку та передано на зберігання до військової частини; на 90% - за не поставку товару, який фактично не був поставлений. Також просить залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача юридичну особу Республіки Туреччина - DEXXON ENERJI SANAYI VE TICARET A.S (adress: Esentepe Mahallesi Oto Caddesi Loft2, e-mail: ).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.10.2024 у справі №902/487/24 та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.01.2025 об 14:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк до 27.12.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.10.2024 у справі №902/487/24 та об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Міністерства оборони України. Також, запропоновано позивачу у строк до 27.12.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

06.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України надійшли додаткові пояснення у яких зазначає, що згідно рекламаційного акту про порушення договірних зобов`язань №5134 комісією Військової частини НОМЕР_1 проведено перевірку якості речового майна, поставленого відповідачем. За результатами перевірки встановлено, що відповідно до висновків експертів від 27.05.2024 №2801/24-34 та від 14.06.2024 №3316/24-53 Київського науководослідного інституту судових експертиз, надані на дослідження вироби ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл", в тому числі за умовами укладеного Договору від 23.02.2023 №286/3/23/105, не відповідають вимогам нормативно-технічної документації, що унеможливлює їх використання за своїм цільовим призначенням. Зазначені обставини, з урахуванням доводів Міноборони, викладених в апеляційній скарзі, свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій по відношенню до відповідача.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.01.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" відкликав заявлене в апеляційній скарзі клопотання про залучення третьої особи та просив залишити його без розгляду.

Судом апеляційної інстанції прийнято відкликання вищезазначеного клопотання.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони України підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл". Просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5493622 грн 71 коп. пені; 2010993 грн 23 коп. штрафу за прострочення понад 30 днів, 31968000 грн штрафу з односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором №286/3/23/105 від 23.02.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України. Просив змінити рішення у справі №902/487/24; зменшити розмір пені та штрафу (штрафу у розмірі 7% вартості товару, поставка якого прострочена на понад 30 днів): на 99% - за несвоєчасну поставку товару, який хоч і з прострочкою, але все ж був поставлений, а також товару, який вилучено у ході обшуку та передано на зберігання до військової частини; на 90% - за не поставку товару, який фактично не був поставлений.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

23.02.2023 між Міністерством оборони України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" (Постачальник) укладено Договір №286/3/23/105 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету), відповідно до п.1.1. якого предметом Договору є індивідуальне обмундирування (35810000-5) Костюм літній польовий з тканини тип 4, клас 7 (без нарукавних знаків "Державний Прапор України до польової форми" захисних кольорів, 30х45 мм) (Товар).

У пункті 1.2. Договору погоджено, що Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити Замовнику Товар в асортименті, комплектності, кількості у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату Товару.

Згідно п.1.3. Договору номенклатура Товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляються Товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються Специфікацією.

Як передбачено пунктом 5.2. Договору строк поставки Товару визначений у специфікації до Договору (п.1.3 Договору).

Так, відповідно до Специфікації поставці підлягало 80000 од. Товару вартістю за одиницю Товару - 1665 грн - до 31.05.2023 за ціною (з ПДВ) 159840000 грн 00 коп.

Пунктами 4.1, 4.2. Договору передбачено, що поставлені Товари Замовник оплачує за договірною ціною, встановленою сторонами. Розрахунки за фактично поставлений Товар проводяться шляхом поетапної оплати замовником поставлених йому партій товарів протягом 30 банківських днів після пред`явлення постачальником рахунку на їх оплату (надалі - рахунок).

Відповідно до п.5.5. Договору, Товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та розстановки Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами цього Договору. При формуванні кожної партії Товару, допускається не витримувати пропорційність за розмірами встановленими Ростовкою Міністерства оборони України, але з гарантованим подальшим дотриманням ростовки за розмірами сумарно за усіма партіями.

Датою поставки Товару вважається дата вказана одержувачем Товару у Посвідчені, що оформлене та підписане відповідно до Додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), що затверджений Наказом Міністерства оборони України 19 липня 2017 року №375 та зареєстрований Міністерством юстиції України 01 грудня 2017 року за №1461/31329) (п.5.9. Договору).

Пунктом 11.1. Договору визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2023 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Як встановлено п.11.2. Договору, після закінчення бюджетного року, Товар визначений в п.1.3. Договору, може не прийматися Замовником та одержувачем Замовника за цим Договором. Комплект документів визначений п. 4.4. Замовником може не прийматися та повертається Постачальнику без реалізації.

Під час виконання Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайн Рітейл" звернулося до Міністерства оборони України з проханням погодити перенесення термінів поставки Товару до 31.12.2023 та укласти відповідну додаткову угоду (лист №2023/12/19-5 від 19.12.2023). Як на підставу для перенесення строків відповідач посилався на істотні зміни обставин, а саме на те, що у зв`язку з потужними землетрусами в Туреччині, що сталися протягом лютого 2023 року, які спричинили аварію у постачальника відповідача Компанії DEXXON, останній не мав можливості виготовляти товар з 24.02.2023 до 21.03.2023 (26 днів) та з 23.03.2023 до 19.05.2023 (58 днів), тобто в сукупності 84 дні. Наслідком чого, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайн Рітейл" не мало можливості виконати свої зобов`язання з поставки Товару Міністерству оборони України за Договором у встановлені строки. На підтвердження зазначеного відповідачем надано висновок Вінницької торгово-промислової палати №23/12/535 від 15.12.2023.

За таких обставин сторонами укладено Додаткову угоду №4 від 27.12.2023 до Договору, якою продовжено строки поставки Товару, п.1.3 розділу 1 "ЗАГАЛЬНІ УМОВИ" та Специфікацію викладено у новій редакції.

Так, відповідно до Специфікації в новій редакції поставці підлягає 80000 од. Товару, вартістю за одиницю Товару - 1665 грн - до 23.08.2023 (включно).

Ціна товару з ПДВ складає: 159840000 (сто п`ятдесят дев`ять мільйонів вісімсот сорок тисяч) грн 00 коп.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3. Договору.

Підпунктом 7.3.2. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику, пеню у розмірі 0,1% від вартості Товару з яких допущення прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 календарних днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості невчасно поставленого Товару.

Крім того, згідно із підпунктом 7.3.8. Договору у разі односторонньої відмови Постачальника від виконання своїх зобов`язань по Договору, Постачальник зобов`язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 20% від суми Договору.

Як вбачаються з Акту №1/596 від 22.06.2023 приймання контролю товару за якістю, Оголошення №1 від 22.06.2023, Повідомлення №1 та Посвідчення №702 від 22.06.2023, Повідомлення-підтвердження №395 від 22.06.2023 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку, 22.06.2023 відповідач поставив позивачу 31580 комплектів Товару, вартістю 63096840 грн (з ПДВ). Така поставка відбулася з дотриманням строків передбачених Специфікацією.

21.09.2023 відповідач поставив позивачу 12000 комплектів Товару вартістю 23976000 грн (з ПДВ), що підтверджується Актом №2/863 від 21.09.2023, Оголошенням №2 від 21.09.2023, Повідомленням №2, Посвідченням №1018 від 21.09.2023, Повідомленням-підтвердженням №658 від 21.09.2023. Зазначена поставка відбулася із простроченням строків визначених Специфікацією на 28 днів.

Вартість поставленого Товару позивач оплатив в повному обсязі відповідно до платіжних інструкцій №286/3/1308 від 05.07.2023 та №286/3/1857 від 30.09.2023.

Зазначені обставини щодо обсягу поставленого Товару у відповідні строки сторонами не заперечуються.

Оскільки, відповідач поставив позивачу 12000 комплектів Товару із простроченням у 28 днів, та решту 36420 комплектів взагалі не поставив, Міністерство оборони України звернулося із відповідним позовом до Господарського суду Вінницької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" 50976652,32 грн штрафних санкцій внаслідок прострочення виконання зобов`язання з поставки Товару, з яких: 13914951,12 грн - пені; 5093701,20 грн - штрафу за прострочення понад 30 днів та 31968000,00 грн - штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Як передбачено ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як правильно зазначає суд першої інстанції, за своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір №286/3/23/105 від 23.02.2023.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.3 ст.538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Спір у справі виник з підстав прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної поставки Товару обумовленого Договором від 23.02.2023 №286/3/23/105.

За приписами ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підпунктом 7.3.2. Договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику, пеню у розмірі 0,1% від вартості Товару з яких допущення прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 календарних днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості невчасно поставленого Товару.

За умовами Специфікації в редакції Додаткової угоди №4 від 27.12.2023 до Договору строк поставки визначено до 23.08.2023 включно.

Отже, з 24.08.2023 зобов`язання відповідача щодо поставки Товару є простроченим.

Як вірно встановив суд першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідач не здійснив поставку Товару загальною вартістю 72767160 грн (159840000 грн - 87072840 грн = 72767160 грн, де: 159840000 грн - загальна ціна Договору; 87072840 грн - вартість фактично поставленого Товару). Поряд з цим поставка Товару вартістю 23976000,00 грн (з ПДВ) відбулася із простроченням у 28 днів (оскільки строк поставки до 23.08.2023, поставку здійснено 21.09.2023).

Перевіривши в апеляційному провадженні нараховану позивачем пеню за період прострочення з 24.08.2023 до 20.09.2023 на суму 23976000,00 грн та за період прострочення з 24.08.2023 до 21.02.2024 на суму 72767160,00 грн, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що нарахована позивачем пеня в загальному розмірі 13914951,12 грн є арифметично правильною.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 у справі №917/194/18 зазначив, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши розрахунок штрафу на підставі підпункту 7.3.2 Договору, суд апеляційної інстанції встановив, що він також зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства (72767160,00 грн х 7% = 5093701,20 грн).

Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, зокрема, в частині поставки товару, та звільнення від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання, яке мало місце під час дії договору, суд першої інстанції правильно констатував помилковість позиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" про відсутність підстав для нарахування позивачем пені поза межами строку дії Договору за невиконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії Договору.

Отже, як правильно зазначає суд першої інстанції, доводи відповідача щодо неправомірності стягнення пені, нарахованої поза строком дії договору, суперечать приписам частини 6 статті 232 ГК, згідно якої нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і зазначений строк (6 місяців) жодною нормою ЦК та ГК не обмежується строком дії договору.

Вказана правова позиція узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 26.06.18 №910/9072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.18 у справі №927/333/17, від 13.06.18 у справі №910/2153/17, від 13.02.18 у справі №910/123/17.

При цьому, відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України, які також кореспондують зі змістом статті 551 Цивільного кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, правовий зміст інституту неустойки передбачає, що основною метою її стягнення є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що неустойка не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №903/486/22, пеня та штраф не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Як вбачається зі змісту рішення, при зменшенні розміру пені та штрафу, судом першої інстанції було враховано наступне:

- пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні розміру неустойки позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі;

- очевидну неспівмірність у сукупності заявлених до стягнення штрафних санкцій (заявлені штрафні санкції сукупно становлять понад 58% сплаченого основного боргу).

При цьому, законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення неустойки, а вирішення питання та розмір такого зменшення закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 18.06.2019 у справі №924/754/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Колегія суддів, враховуючи встановлені вище обставини справи, вважає, що Господарський суд Вінницької області правомірно та обґрунтовано скористався правом, наданим положеннями ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, зменшити розмір пені та штрафу, передбачених підпунктом 7.3.2. Договору, на 39,48%, що відповідає ступеню своєчасного (без прострочення) виконання зобов`язання з поставки Товару та забезпечує баланс інтересів обох сторін.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що хоч одна з військових частин зверталась до позивача або іншого уповноваженого суб`єкта з питань видачі речового майна, яке не поставив відповідач, для потреб військової частини, що спростовує доводи позивача про підрив обороноздатності Держави та відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Також, не приймається до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №910/3015/23, як на підставу для зменшення штрафних санкцій на 99%, оскільки у вказаній справі рішення приймалося при відмінних обставин від справи №902/487/24, що розглядається. При цьому, наведені правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №910/3015/23 щодо застосування ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України є загальними для застосування судами права зменшити розмір санкцій.

Таким чином, із заявлених позивачем 13914951 грн 12 коп. - пені та 5093701 грн 20 коп. - штрафу за прострочення понад 30 днів, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано стягнено з відповідача на користь позивача 8421328,41 грн пені та 3082707,97 грн штрафу, та відмовлено у стягненні 5493622,71 грн - пені та 2010993,23 грн - штрафу за прострочення понад 30 днів слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 31968000,00 грн штрафу на підставі пп.7.3.8. Договору за односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором, колегія суддів зазначає наступне.

Підпункт 7.3.8. Договору передбачає штрафну санкцію у розмірі 20% від усієї суми Договору за односторонню відмову Постачальника від виконання своїх зобов`язань по Договору.

Колегія суддів зауважує, що порушення постачальником строків поставки товару, саме по собі не тотожне відмові від поставки товару.

Як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, враховуючи включення до умов договору відповідальності за прострочення поставки товару (частини товару), то зміст підпункту 7.3.8. Договору свідчить про наявності підстав для нарахування 20% штрафу у випадку повного невиконання умов договору та відмови від поставки товару повністю, а факт односторонньої відмови від виконання зобов`язання має підтверджуватись вчиненням одностороннього правочину або бездіяльністю.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651-654 ЦК). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782 ЦК). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, необхідно кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (такий самий правовий висновок викладений в постановах постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №727/898/19, від 24.05.2023 у справі №756/420/17, від 13.12.2023 у справі №922/193/23).

Матеріали справи не містять доказів відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань по договору з поставки товару, зокрема, розірвання договору з ініціативи постачальника.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено часткову поставку товару, вчинення дій з поставки іншої партії товару, що доводить відсутність дій зі сторони відповідача, спрямованих на односторонню повну відмову від виконання своїх зобов`язань по договору, як підставу нарахування штрафу у розмірі 20% від ціни договору.

Тому колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" 31968000,00 грн штрафу на підставі пп.7.3.2. Договору за односторонню відмову від виконання зобов`язань.

Як правильно відмічає суд першої інстанції, обставини існування форс-мажорних обставин та їх впливу на договірні відносини сторін підтверджено та визнано обома сторонами, що відображено у висновку Вінницької торгово-промислової палати від 15.12.2023 №23/12/534 та Додатковій угоді №4 від 27.12.2023, за змістом якої продовжено строк поставки товару до 23.08.2023, однак, існування обставин непереборної сили після 23.08.2023 відповідачем не доведено.

Також, нарахування позивачем штрафних санкцій не охоплено періодом підтвердження дії форс-мажорних обставин, тому не впливає предмет спору, а також не спростовує можливість їх нарахування після 23.08.2023.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України, за змістом якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст.218 ГК України).

З приводу арешту товару в рамках кримінального провадження, що встановлено зі змісту листа Державного бюро розслідувань та блокування, з позиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл", господарської діяльності товариства, колегія суддів приймає до уваги наступне.

У матеріалах справи містяться листи Державного бюро розслідувань, за змістом яких зазначено, що згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.12.2023 №27727/23-53/27728/23- 34/27729/27730/23-71, наданого за результатами проведення комплексної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, товарознавчої та економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000876, вироби, поставлені за умовами укладених договорів від 23.02.2023 №286/3/23/104, №286/3/23/106, №286/3/23/107, №286/3/23/108 не можуть використовуватися за своїм цільовим призначенням, оскільки не відповідають вимогам, які наведені у відповідних технічних умовах.

Як встановлено ч.6 ст.75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як правильно зазначає суд першої інстанції, лише факт проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження не може мати для суду преюдиційного значення під час оцінки доказів у господарській справі.

При цьому, позивачем не було надано суду експертних висновків на які він посилається.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволене позову Міністерства оборони України: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" 8421328,41 пені, 3082707,97 грн штрафу за прострочення понад 30 днів та відмову у стягненні 5493622,71 грн пені; 2010993,23 грн штрафу за прострочення понад 30 днів та 31968000,00 грн штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язань за Договором.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані позивачем та відповідачем апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені у них доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення залишаються за апелянтами.

Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.10.2024 у справі №902/487/24 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженою до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20.01.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.