ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14 січня 2025 р. Справа № 902/1506/23

Господарський суд Вінницької області у складі : головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Полотнянко Б.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

за участю :

арбітражний керуючий Томашук М.С.

присутній - ОСОБА_2 , за паспортом

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1506/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі. Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Керуючим реструктуризацією у справі призначено арбітражного керуючого Томашука М.С..

09.05.2024 року оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та встановлено строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В подальшому, постановою суду від 04.11.2024 року боржника - ОСОБА_1 у справі №902/1506/23 визнано банкрутом. Введено процедуру погашення боргів боржника. Керуючим реалізацією майна боржника призначено арбітражного керуючого Томашука М.С.. Призначено справу № 902/1506/23 до розгляду в судовому засіданні на 04.02.2025 року.

Водночас, 04.11.2024 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява б/н від 04.11.2024 року (вх. № 01-36/1096/24 від 04.11.2024 року) про визнання кредиторських вимог до боржника в розмірі 770 402,72 грн у справі № 902/1506/23.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року призначено заяву ОСОБА_3 б/н від 04.11.2024 року (вх.№ 01-36/1096/24 від 04.11.2024 року) про визнання кредиторських вимог до боржника у справі № 902/1506/23, до розгляду в судовому засіданні на 14.01.2025 року.

04.12.2024 року до суду від арбітражного керуючого Томашука М.С надійшло повідомлення № 02-09/313 від 04.12.2024 року про результати розгляду вимог кредиторів, зокрема, грошових вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у справі № 902/1506/23.

На визначену - 14.01.2025 року в судове засідання з`явилися арбітражний керуючий Томашук М.С. та в якості вільного слухача ОСОБА_2 ..

При цьому, судом встановлено, що 14.01.2025 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява б/н від 14.01.2025 року про розгляд поданої кредиторської заяви без участі Заявника. Також у цій заяві повідомлено, що Заявник викладені у кредиторській заяві вимоги підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні керуючий реструктуризацією повідомив про можливість розгляду поданої кредиторської заяви.

Принагідно, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Відтак, суд оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про можливість розгляду кредиторської заяви ОСОБА_3 за відсутності інших представників учасників цієї справи та за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні арбітражний керуючий надав пояснення по суті повідомлення про результати розгляду вимог кредиторів.

Суд, розглянувши вказану вище кредиторську заяву, заслухавши арбітражного керуючого та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За змістом заяви ОСОБА_3 б/н від 04.11.2024 року, 01.07.2010 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 64 236,00 доларів США та 63 782,00 грн, про що була складена і підписана відповідна розписка від 01.07.2010 року.

Проте, Боржник позичені кошти не повернув, що зумовило звернення ОСОБА_3 до суду.

Так, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09.12.2013 року у справі № 128/2296/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 577 220,30 грн та 3% річних в сумі 44 915,85 грн, всього 622 136,19 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 20.12.2013 року (копія цього рішення долучена до заяви).

Також, згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року у справі № 128/406/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за договором позики в сумі 148 266,53 грн.

Відповідне рішення набрало законної сили 07.04.2014 року (копія цього рішення долучена до заяви).

Разом з цим, у заяві повідомлено, що проценти в сумі 148 266,53 грн виникли під час користування позиченими коштами, які ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 відповідно до розписки від 01.07.2010 року, за період з 02.08.2010 року по 23.01.2014 року.

На даний час на виконанні ВПВР у Вінницькій області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 577 220,30 грн та 3% річних в сумі 44 915,85 грн, а також процентів за договором позики в сумі 148 266,53 грн, що в сумі складає 770 402,72 грн.

На підставі викладеного, Заявник просить суд : визнати грошові вимоги кредитора до боржника в сумі 770 402,72 грн, в т.ч. : 577 220,30 грн - борг ОСОБА_1 ОСОБА_3 за договором позики, 44 915,85 грн - присудженні Вінницьким районним судом 3 % річних, 148266,53 грн - проценти за договором позики за період з 02.08.2010 року по 23.01.2014 року; включити відповідні грошові вимоги кредитора до реєстру вимог кредиторів.

Наведені у заяві обставини підтверджені відповідними письмовими доказами.

Згідно повідомлення арбітражного керуючого Томашука М.С. № 02-09/313 від 04.12.2024 року про результати розгляду вимог кредиторів, зокрема, грошових вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у справі № 902/1506/23, в керуючого реалізацією відсутні заперечення щодо вимог кредитора - ОСОБА_3 до боржника - ОСОБА_1 в розмірі 770 402,72 грн - основний борг (2 черга задоволення вимог кредиторів без права вирішального голосу).

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

За змістом ст. 1 КУзПБ, грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Частина 1 ст. 122 КУзПБ передбачає, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вказувалось вище, 09.05.2024 року оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та встановлено строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до матеріалів справи, заява ОСОБА_3 б/н від 04.11.2024 року про визнання кредиторських вимог до боржника у справі № 902/1506/23, надійшла до суду 04.11.2024 року за вх. № 01-36/1096/24, тобто поза межами визначеного ч. 1 ст. 45 КУзПБ строку на подання заяв з грошовими вимогами до боржника.

Принагідно, суд зважає на те, що із долучених до вказаної кредиторської заяви документів, а саме копій судових рішень вбачається, що заявлені грошові вимоги ОСОБА_3 до боржника в сумі 770 402,72 грн виникли до відкриття провадження у цій справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , а отже є конкурсними, однак заявлені після закінчення строку, встановленого КУзПБ для їх подання.

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 45 КУзПБ, для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.07.2024 року у cправі № 910/1246/21, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);

- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18, від 01.03.2023 у справі №902/221/22);

- розглядаючи кредиторські вимоги, суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).

Розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див.висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 29.03.2021 у справі № 913/479/18, постанова Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.12.2013 року у справі № 128/2296/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 577 220,30 грн та 3% річних від простроченої суми в сумі 44 915,85 грн, а всього 622136,19 грн.

Принагідно, суд звертає увагу на те, що згідно відостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначене рішення суду від 09.12.2013 року у справі № 128/2296/13-ц, набрало законної сили 20.12.2013 року.

Крім цього, судом встановлено, що згідно заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року у справі № 128/406/14-ц (копія наявна у справі) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за договором позики в сумі 148 266,53 грн.

На вказаному рішенні суду від 26.03.2014 року у справі № 128/406/14-ц міститься письмова відмітка, що останнє набуло чинності 14.04.2014 року, та відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідне рішення набрало законної сили 07.04.2014 року.

Водночас, із змісту рішення суду від 09.12.2013 року у справі № 128/2296/13-ц вбачається, що 01 липня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно якого відповідач позичив у позивача гроші в сумі 64236,00 доларів США та 63 782,00 грн., які зобов`язався повернути до 01 серпня 2010 року (а.с.3).

Враховуючи викладене, те, що відповідач взяте на себе зобов`язання за договором позики не виконав та не повернув отриманих грошових коштів за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 577 220 грн 30 коп., 3% річних в сумі 44 915 грн. 85 коп. підлягають задоволенню.

Також, за змістом рішення суду від 26.03.2014 року у справі № 128/406/14-ц, судом встановлено, що згідно позову Відповідач ОСОБА_1 за час користування грошима Позивача за період з 02 серпня 2010 року по 23 січня 2014 року повинен сплатити йому проценти в сумі 148 266,53 грн, однак добровільно розрахуватись відповідач не бажає, тому він звернувся до суду з даним позовом.

Крім цього, судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 577 220 грн. 30 коп., 3% річних від простроченої суми в сумі 44 915 грн 85 коп., а всього 622 136 грн 19 коп.. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 3, 4).

Врахувавши те, що відповідач взяте на себе зобов`язання за договором позики не виконав, не повернув позивачу отриманих грошових коштів у строк визначений у договорі позики (розписці), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором позики в сумі 148 266,53 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з усталеними висновками Верховного Суду (зокрема постанови, на які також посилається скаржник, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі №910/6356/19) преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Крім цього, у постанові від 22.10.2019 у справі № 910/2039/18 Верховний Суд наголосив, серед іншого наголосив, що "преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів".

Отже, встановлені вказаними вище судовими рішеннями від 09.12.2013 року у справі №128/2296/13-ц та від 26.03.2014 року у справі № 128/406/14-ц обставини щодо наявної заборгованості Боржника - ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 за договором позики в загальній сумі 770 402,72 грн (622 136,19 грн + 148266,53 грн), є преюдиціальними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України та не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що станом момент розгляду поданої кредиторської заяви, доказів щодо погашення Боржником заборгованості перед ОСОБА_3 в загальній сумі 770 402,72 грн не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 КУзПБ, вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 133 КУзПБ, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 б/н від 04.11.2024 року (вх. № 01-36/1096/24 від 04.11.2024 року) про визнання кредиторських вимог до боржника у справі № 902/1506/23, та визнання заявлених вимог в розмірі 770 402,72 грн, в т.ч. : 577 220,30 грн - борг ОСОБА_1 ОСОБА_3 за договором позики, 44 915,85 грн - присудженні Вінницьким районним судом 3 % річних, 148 266,53 грн - проценти за договором позики за період з 02.08.2010 року по 23.01.2014 року, як такі, що підтверджені наданими доказами, з віднесенням їх до другої черги задоволення вимог кредиторів згідно ч. 4 ст. 133 КУзПБ.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9 (ч. 4), 45, 113, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 232-236, 242, 326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву ОСОБА_3 б/н від 04.11.2024 року (вх. № 01-36/1096/24 від 04.11.2024 року) про визнання кредиторських вимог до боржника у справі № 902/1506/23.

2. Визнати грошові вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 770 402,72 грн (друга черга задоволення вимог кредиторів), з яких : 577 220,30 грн - борг ОСОБА_1 ОСОБА_3 за договором позики, 44 915,85 грн - присудженні Вінницьким районним судом 3 % річних, 148 266,53 грн - проценти за договором позики за період з 02.08.2010 року по 23.01.2014 року у справі № 902/1506/23.

3. Арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією) Томашуку М.С. внести відповідні кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів Боржника по справі №902/1506/23.

4. Копію ухвали суду надіслати рекомендованим листом згідно переліку та учасникам справи до електронних кабінетів ЄСІТС і на електронні адреси : арбітражному керуючому Томашуку М.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; представнику АТ "Державний ощадний банк України" адвокату Лобанову О.О. - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ГУ ДПС у Вінницькій області - .

Згідно ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

3 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).