ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/196/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Шилан І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1 Рівненської міської ради, позивача-2 Західного офісу Державної аудиторської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Шляхбуд", відповідача-2 Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради

про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину

у судове засідання з`явились представники:

прокурор - Немкович І.І.;

позивача 1 - не з`явився;

позивача 2 - Довгополюк В.В.;

третьої особи - не з`явився;

відповідача 1 - Гуль Н.В.;

відповідача 2 - Єфіменко О.М.;

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, Західного офісу Держаудитслужби України, за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Західного міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, до ТОВ "НВП Шляхбуд", Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, в якому прокурор просить:

- визнати недійсним Договір підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019, укладений між Управлінням ЖКГ виконкому Рівненської міської ради та ТОВ "НВП Шляхбуд", предметом якого є "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне";

- застосувати наслідки недійсності правочинів та стягнути з ТОВ "НВП Шляхбуд" на користь Департаменту Інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради кошти в сумі 1 431 378,00 грн, а з Департаменту одержані за рішенням суду 1 431 378,00 грн - стягнути в дохід держави.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позов обґрунтований тим, що оскаржувані правочини укладались за результатами державних закупівель, які були проведені з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.4 ч.2 ст. 6 та п.1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій з боку учасників: ТОВ "БМК "Містобуд" та ТОВ "НВП Шляхбуд", що стосуються спотворення результатів торгів (відображено у рішенні Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення АМКУ від 22.07.2021 №63/37-р/к).

За переконанням прокурора, узгоджений характер дій ТОВ "НВП Шляхбуд" з іншим учасником закупівлі вказує як на усвідомлення ним їх протиправності (порушення цими діями правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність і бажання настання наслідків від них (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору). Вольова спрямованість антиконкурентних узгоджених дій зазначеного підприємства свідчить про їх умисність.

Так, придбання Департаментом робіт та послуг, загальна вартість яких склала 1 431 378,00 грн, відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його; сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Порушення ТОВ "НВП Шляхбуд" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Департаментом тендеру, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Через вчинення ТОВ "БМК "Містобуд" та ТОВ "НВП Шляхбуд" антиконкурентних узгоджених дій змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього Замовник був змушений обрати запропоновані ТОВ "НВП Шляхбуд" цінові пропозиції, які склалися не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки.

Тому дії ТОВ "НВП Шляхбуд", спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Ураховуючи зазначене, в діях ТОВ "НВП Шляхбуд" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Тому Договір підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019, укладений за підсумками тендеру UA-2019-07-03-000253-b, результати якого спотворені антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "НВП Шляхбуд", на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Щодо наслідків недійсності правочину, за позицією прокуратури, до застосування підлягають положення ч.3 ст. 228 ЦК України, згідно якої, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отож, пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ "НВП Шляхбуд" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендерів, призвело до придбання робіт за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Щодо органів, уповноважених на виконання відповідних функцій держави, прокурором визначено Рівненську міську раду, як орган місцевого самоврядування, здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету, який контролює його виконання, у тому числі підзвітними та підконтрольними їй установами, а також Західний офіс Державної аудиторської служби України, як орган до повноважень якого входить звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю.

За поясненнями Західного офісу Держаудитслужби від 13.03.2024, даний орган фінансового контролю уповноважений вживати заходи стосовно визнання недійсним договору виключно у разі виявлення порушень за результатами проведення заходів державного фінансового контролю та лише у тому випадку, коли підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення таких порушень.

В той же час, відділом контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Західного офісу Держаудитслужби проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (далі - Департамент) за період з 01.10.2018 по 30.09.2021, якою не встановлено порушень законодавства, що відображено в акті ревізії від 19.01.2022 №13-17-05-06/2.

Враховуючи вищевикладене, Західний офіс Держаудитслужби вважає, що він, як орган державного фінансового контролю належно виконує свої повноваження та не може бути залучений як позивач до розгляду даної справи.

У відзиві на пояснення Західного офісу Держаудитслужби від 20.03.2024 ТОВ "НВП Шляхбуд" дублює позицію Офісу, підтримуючи її в повному обсязі.

У запереченнях на пояснення Західного офісу Держаудитслужби від 26.03.2024, прокурор наполягає на тому, що головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 "Закону про фінансовий контроль").

При цьому, на підставі п.п. 8, 10 ч.1 ст. 10 "Закону про фінансовий контроль", органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Офіс є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 01.02.2023 у справі №924/996/21.

У відзиві від 14.03.2024 ТОВ "НВП Шляхбуд" вважає, що заявлений позов Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та Західного офісу Держаудитслужби є безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на те, що Рівненська міська рада не виступала стороною та не була замовником на виконання робіт за Договором підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019, то в даному випадку відповідачем не було порушено інтересів держави в особі Рівненської міської ради.

Крім цього, відповідач наголошує на тому, що прокурор жодних матеріально-правових вимог спрямованих на захист прав саме Рівненської міської ради не заявляв, посилаючись на те, що розпорядником бюджетних коштів є не Рівненська міська рада, а Державна казначейська служба України.

Щодо пред`явленого позову в інтересах Західного офісу Держаудитслужби України, то останній, як орган державного фінансового належно виконує свої повноваження та не може бути залучений як позивач до розгляду справи, оскільки підставою звернення до суду є не результати державного фінансового контролю, а лише наслідок перевірки та/або досліджень, проведених прокуратурою.

Щодо позовних вимог в частині визнання договорів недійсними ТОВ "НВП Шляхбуд" звертає увагу суду на наступні обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що замовник провів закупівлю шляхом відкритих торгів, що передбачено Законом України "Про публічні закупівлі". За результатами торгів тендерним комітетом найбільш економічно вигідною визнано пропозицію учасника - ТОВ "НВП Шляхбуд".

Прокурором не доведено, що Договір підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019 був укладений у інший спосіб, а ніж за результатами проведення тендеру та аукціону.

Підставою для укладення такого договору була відповідність тендерної пропозиції ТОВ "НВП Шляхбуд" вимогам Закону України "Про публічні закупівлі". Укладаючи вказаний договір ТОВ "НВП Шляхбуд" жодного закону не порушено, а прокурором зворотнього не доведено.

Оскільки жодного порушення Закону України "Про публічні закупівля" ні замовником - Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради та підрядником ТОВ "НВП Шляхбуд" допущено не було під час укладення договору підряду, підстав для визнання його недійсним не має.

Матеріали справи підтверджують, що зобов`язання за Договором підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019 виконані сторонами в повному об`ємі.

Прокурором не наведено обставин, які свідчили б про те, що роботи виконано із завищенням цін, що аналогічні роботи могли бути виконані з використанням менших ресурсів, не вказано на протиправні наслідки укладення та виконання договору.

Таким чином немає підстав стверджувати, що ТОВ "НВП Шляхбуд", під час укладення договору діяло з метою, відміною від мети, передбаченої ст. 42 ГК України, за положеннями якої підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчиненні під час укладення договору мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним договору на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України із застосуванням наслідків, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК України, має бути доведено, що зміст правочину (сукупність умов, викладених у ньому) та мета його вчинення завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Прокурор в позовній заяві вказує на те, що метою антиконкурентних дій є усунення конкуренції під час проведення Департаментом зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору, фінансування якого здійснювалось за державні кошти.

Однак, прокурором не доведено, що саме внаслідок вчинення ТОВ "НВП Шляхбуд" антиконкурентних узгоджених дій, останнє отримало неправомірне право на укладення договору за результатами тендеру, так як вказані дії не призвели до обмеження конкуренції і ТОВ "НВП Шляхбуд" отримало перемогу саме завдяки тому, що запропонувало найвигіднішу цінову пропозицію та тендерна пропозиція якого відповідала вимогам Закону України "Про публічні закупівлі".

Окрім того, прокурор неправомірно та безпідставно ототожнює поняття зміст правочину та антиконкурентні узгоджені дії.

Прокурор не довів, що мета укладеного договору підряду на момент його укладення суперечила публічних інтересам, інтересам держави та суспільства. У позові прокурором не наведено жодної умови спірного договору, які суперечать нормам законодавства України та інтересам держави і суспільства.

Предметою спірного договору була закупівля робіт з поточного ремонту доріг, які перебувають у віддані Департаменту. Кошти, які отримало ТОВ "НВП Шляхбуд" за вказаними договорами, останнє отримало саме внаслідок виконання робіт із поточного ремонту доріг. Роботи були виконані у відповідно до проектно-кошторисної документації та вимогам чинних ДБН та ДСТУ.

Отже, доводи прокурора, що ТОВ "НВП Шляхбуд" в якійсь протиправній формі заволоділо бюджетними коштами не заслуговують на увагу, так як прокурор не довів, що вказані кошти були отримано у спосіб інший, ніж внаслідок оплати виконаних робіт по Договору підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019.

Щодо застосування наслідків недійсності правочинів ТОВ "НВП Шляхбуд" зазначає, що передбачені ч.1 ст. 208 ГК України санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, і не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст. 238 ГК України, а тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України (застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій після шести місяців з дня виявлення порушення чи закінчення одного з дня вчинення правочину є неправомірним).

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 08.05.2018 у справі №2а-3847/08/0470, від 04.06.2020 у справі №2а-6995/12/1370, від 03.09.2020 у справі №2а/0370/3412/12, від 26.10.2021 у справі №2а/19251/11/2670.

Керівника Рівненської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом лише у лютому 2024, а тому на момент звернення до суду із цим позовом закінчився встановлений ст. 250 ГК України строк застосування адміністративно-господарських санкцій.

У відповіді на відзив ТОВ "НВП Шляхбуд" від 19.03.2024 прокуратура щодо питання правомірності залучення Західного офісу Держаудитслужби у якості позивача, викладену у запереченнях на пояснення Західного офісу Держаудитслужби.

Щодо питання правомірності залучення Рівненської міської ради у якості позивача, а також щодо питання стосовно підстав визнання оспорюваних правочинів недійсними дублює свою правову позицію дублює свою правову позицію, викладену у позовній заяві.

Щодо питання про неможливість застосування наслідків недійсності правочинів зауважує, що справді за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового чи майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення, допущеного суб`єктом господарювання, та ліквідацію його наслідків.

Так, за вчинення антиконкурентних узгоджених дій з метою спотворення торгів Закон України "Про захист економічної конкуренції" встановлює відповідальність у вигляді штрафу у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував, в якому такий накладається.

Водночас, ч.3 ст. 228 ЦК України не передбачає відповідальності за вчинення таких неправомірних дій, а регламентує настання наслідків вчинення правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Тобто наслідки, що настають для порушника за вчинення узгоджених антиконкурентних дій, та наслідки, що застосовуються за результатами визнання правочину недійсним, за своєю юридичною суттю є різними юридичними категоріями.

У зв`язку з тим, що неправомірна поведінка вказаного товариства не може мати правомірного наслідку, прокурор оспорює дійсність правочинів з підстав їх невідповідності інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони - ТОВ "НВП Шляхбуд".

При цьому, вимога прокуратури про стягнення з підприємства отриманих ним коштів за оспорюваними договорами зумовлена застосуванням наслідки недійсності правочину, проте не може вважатись адміністративно-господарською санкцією.

У відзиві від 20.03.2024 Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради зазначає про неможливість задоволення позову з тих підстав, що спірний договір виконаний та роботи оплачені в повному обсязі, претензій щодо якості виконання робіт під час дії договору департаментом не пред`явлено, оскільки виконані роботи є такими, що відповідають вимогам договору та іншим вимогам, що регулюють питання якості будівельних робіт. Дане свідчить про повноту виконання договірних зобов`язань, що були предметами закупівлі.

Крім того, Департамент погоджується з позицією ТОВ "НВП Шляхбуд" що передбачені ч.1 ст. 208 ГК України санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, і не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст. 238 ГК України, а тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України (застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій після шести місяців з дня виявлення порушення чи закінчення одного з дня вчинення правочину є неправомірним).

У відповіді на відзив Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради від 26.03.2024 прокуратура дублює свою правову позицію, викладену у позовній заяві, висвітлену вище.

Процесуальні дії у справі.

21.02.2024 позовна заява керівника Рівненської окружної прокуратури надійшла до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 21.03.2024. Також, залучено до участі у справі Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

13.03.2024 від Західного офісу Держаудитслужби України надійшли пояснення.

15.03.2024 від ТОВ "НВП Шляхбуд" надійшов відзив на позовну заяву.

19.03.2024 від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь відзив ТОВ "НВП Шляхбуд".

20.03.2024 від Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Крім іншого, у відзиві Департамент посилається на те, що Згідно рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/37-р/к антиконкурентні дії ТОВ "НВП Шляхбуд" вчинено в липні 2019 року, отже, застосування до товариства адміністративно-господарських санкцій після закінчення одного року з дня вчинення правочину є неправомірним, посилаючись на ст. 250 ГК України.

20.03.2024 від ТОВ "НВП Шляхбуд" надійшов відзив на пояснення Західного офісу Держаудитслужби України.

Ухвалою від 21.03.2024 підготовче засідання відкладено на 09.04.2024.

26.03.2024 від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь відзив Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради. Про порушення договором №537 від 28.08.2019 інтересів держави та суспільства з умислу ТОВ "НВП Шляхбуд" та про особу, яка їх порушила, прокурор міг довідатися лише 22.07.2021. Разом з тим, звернення прокуратурою до суду з позовом про визнання недійсним договору та застосування наслідків такої недійсності у період оскарження рішення адміністративної колегії у судовому порядку та до АКУ було б передчасним. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з указаними позовними вимогами прокурором не пропущений.

26.03.2024 від ТОВ "НВП Шляхбуд" надійшли заперечення на відповідь прокуратури на відзив.

26.03.2024 від Рівненської окружної прокуратури надійшли заперечення на пояснення Західного офісу Держаудитслужби України.

09.04.2024 від ТОВ "НВП Шляхбуд" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №918/196/24 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21 у подібних правовідносинах.

Ухвалою від 25.04.2024 провадження у справі №918/196/24 зупинено закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №918/1043/21.

Як встановлено судом, постановою Великою Палатою Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 було:

- частково задоволено касаційну скаргу ПП "Фірма "ДАН";

- змінено рішення Господарського суду Рівненської області від 26.04.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2022, доповнивши резолютивну частину рішення п.4 такого змісту: "Повернути від Невірківського ліцею Великомежиріцької сільської ради на користь ПП "Фірма "ДАН" майно, отримане на виконання договору поставки мережевого обладнання від 21.12.2019 №38 за видатковою накладною №РН-000013 від 24.12.2019, а саме: оптичний мережевий термінал GEPON NGpon Е 104 - 1 шт.; кабель оптичний ОКТ-Д(1,0)П-1Е1-0,36Ф3,5/0,22Н18-1 - 115,5 м; анкерний затискач Ho3(F) - 4 шт.; пигтейл SC 1,5 m - 2 шт.; кабель КПП-ВП (100) 2х2х0,50 (UTP - кат. 5) - 0,05 км; конектор RJ 45 STP (P88U-C) 5E-C1) - 8 шт.; бокс - міні FOR-02 - 1 шт.; роз`єм оптичний Fast connector SC/UPC FTTH-02 - 1 шт.; гільза FTTH 60 мм з двома проволоками - 2 шт.; роутер WiFi TP-LINK TL-WR841ND 4xLAN(10/100) 1xWAN 300 Mbps (802,11n) IGMP ProxySnooping - 1 шт.";

- залишено без змін рішення та постанову в іншій частині.

Ухвалою від 08.10.2024 підготовче засідання було призначено на 24.10.2024. При цьому, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку підготовчого провадження на 30 днів - до 07.11.2024 включно.

Ухвалою від 24.10.2024 підготовче судове засідання відкладено на 29.10.2024.

Ухвалою від 29.10.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 05.11.2024.

У судовому засіданні 05.11.2024 суд перейшов до розгляду справи по суті.

В той же час, ухвалами від 05.11.2024, 26.11.2024, 05.12.2024 у судовому засіданні оголошувались перерви та судове засідання призначене на 07.01.2025.

02.01.2025 від ТОВ "НВП Шляхбуд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2024 прийнято до розгляду справу №922/3456/23 з метою відступу від правових висновків у справі №914/1507/23, що встановлення в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України, а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК України, у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

07.01.2025 позивач-1 та третя особа не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, що в силу ч.1 ст. 202 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату.

Так, підставою, за якою після початку розгляду справи по суті суд має право оголосити перерву у судовому засіданні за правилом ч.2 ст. 216 ГПК України визначено: якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

У свою чергу, перебування на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду іншого спору не є об`єктивною обставиною, яка визначає неможливість розгляду справи.

Більше того, згідно ч.2 ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом 30 днів з дня початку розгляду справи по суті.

Що стосується строку, суд враховує обставини провадження у справі та, керуючись ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється джерелом права згідно ст. 17 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті у строк, який дещо перевищує встановлений ч.1 ст. 195 ГПК України, проте підпадає під критерії "розумного".

Так, оголошення перерви у судовому засіданні поза межами "розумного" строку може призвести до необґрунтованого затягування вирішення спору, яке має наслідком порушення прав сторін.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Прокурор, а також представники позивача-2 і відповідача-1 підтримали доводи і заперечення, викладені у заявах по суті спору.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Провадження у справі триває з 26.02.2024, розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання продовжувалось на 30 днів, таким чином, учасники спору мали достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (правонаступником якого є Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради) 23.07.2019 в електронній системі закупівель "Прозорро" опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів за предметом: "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне" очікуваною вартістю 1 500 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2019-07-23-000253-b).

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано 2 учасниками: ТОВ "НВП Шляхбуд" з ціновою пропозицією 1 499 006,00 грн та ТОВ "БМК "Містобуд" з ціновою пропозицією 1 499 948,00 грн.

Рішенням тендерного комітету управління ЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13.08.2019 вирішено прийняти пропозицію ТОВ "НВП Шляхбуд" та визнати його переможцем.

Як наслідок, між Управлінням і ТОВ "НВП Шляхбуд" укладено Договір підряду №537 від 28.08.2019 на виконання робіт по об`єкту: "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне".

В подальшому, 12.12.2019 сторонами підписано Додаткову угоду №2, за умовами якої вартість робіт по даному об`єкту зменшено до 1 431 378,00 грн.

Відповідно до оприлюднено замовником Звіту про виконання договору про закупівлю, сума оплати за Договором становить 1 431 378,00 грн.

Відділом контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку на виконання пункту 5.2.4.1 Розділу V Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на ІV квартал 2021 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради за період з 01.10.2018 по 30.09.2021, що відображено в акті ревізії від 19.01.2022 №13-17-05-06/2.

Ревізія фінансово-господарської діяльності Департаменту проведена відповідно до затвердженої програми згідно з п.7 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, із змінами.

Під час проведення вищезазначеного контрольного заходу дослідження процедури закупівлі UA-2019-07-23-000253-b за предметом "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне" не проводилось, відтак відповідно факти порушень законодавства не виявлено та не задокументовано, та, як наслідок, заходи щодо їх усунення не здійснювались.

Разом з тим, рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення АМКУ від 22.07.2021 №63/37-р/к визнано дії ТОВ "БМК "Містобуд" та ТОВ "НВП Шляхбуд", під час участі, у тому числі, у процедурі закупівлі UA-2019-07-23-000253-b, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.4 ч.2 ст. 6 та п.1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Так, вказаним органом АМКУ встановлено, що на всіх стадіях підготовки пропозицій для участі у закупівлях зазначені суб`єкти господарювання були обізнані щодо участі кожного з них у зазначених торгах і координували свою поведінку, пов`язану з такою участю, що підтверджується, зокрема, наступним:

- використання однакового електронного майданчика для подачі створення пропозицій на участь у закупівлях;

- використання однакових ІР-адрес під час створення та подачі пропозицій на участь у закупівлях;

- використання однакових ІР-адрес під час подачі податкової звітності до органів ДПС протягом періоду проведення процедур закупівель;

- синхронне завантаження документів до електронної системи закупівель;

-використання однакових програмних комплексів, під час формування кошторисів у закупівлях;

- неконкурентна цінова поведінка;

- спільні властивості файлів;

- спільні особливості в оформленні та однакові дефекти на документах.

Адміністративна колегія прийшла до висновку, що узгодження ТОВ "БМК "Містобуд" та ТОВ "НВП Шляхбуд" своїх пропозицій усунуло конкуренцію та змагання між ними, чим порушило право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції, а відтак вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".

Вказане рішення органу АМКУ оскаржено ТОВ "БМК "Містобуд" у судовому порядку, проте рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі №914/3019/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022, відмовлено у задоволенні позову.

Також, ТОВ "НВП Шляхбуд" оскаржено вказане рішення, проте рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/3300/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023, відмовлено у задоволенні позову.

Крім того, одночасно з оскарженням Рішення №63/37-р/к до Господарського суду Львівської області, у порядку ст. 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції", 29.10.2021 ТОВ "НВП "Шляхбуд" звернулось до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) із заявою (зареєстрована в Комітеті 04.11.2021 за №8-01/24-пр) про перевірку Рішення №63/37-р/к.

10.08.2023 Комітетом прийнято рішення №216-р "Про перевірку рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/37-р/к у справі №63/4-01-5-2021" (далі - Рішення №216-р), яким Рішення №63/37-р/к - залишено без змін.

В подальшому, ТОВ "НВП Шляхбуд" оскаржило Рішення №216-р від 10.08.2023 до Господарського суду м. Києва - справа №910/16211/23.

26.03.2024 рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову ТОВ "НВП Шляхбуд" відмовлено. У рішенні суд дійшов висновку, що Комітетом у Рішенні №216-р правомірно встановлено, що висновки адміністративної колегії Відділення про вчинення ТОВ "БМК "Містобуд" і ТОВ "НВП Шляхбуд" порушень законодавства про захист економічної конкуренції доведені сукупністю встановлених у справі №63/4-01-5-2021 доказів, а Рішення №63/37-р/к прийнято адміністративною колегією Відділення при повному з`ясуванні та доведенні обставин.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.05.2024, залиним без змін постановами Північно-західний господарський апеляційний суд від 27.08.2024 і Верховного Суду від 19.11.2024 (справа №918/35/24) було задоволено позов Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та стягнуто з ТОВ "НВП Шляхбуд" до Державного бюджету України 1 020 000 грн штрафу, що накладений відповідно до рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, та пені, яка нарахована відповідно до частини п`ятої ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Щодо участі прокурора у цій справі, оцінка обґрунтованості порушення інтересів держави в особі органу, визначеного прокурором позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3 та 5 ст. ГПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у 3333справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

За змістом ч.1, ч.3, ч.4 та ч.7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. зі справи №806/1000/17).

У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у порушенні чинного законодавства про публічні закупівлі.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п.13 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 6 ч.1 ст. 7 указаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 5 цього Закону закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Проте порушення вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, учасниками закупівель нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.

Пред`явлення позову прокурором у такому випадку обґрунтовано порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ "НВП Шляхбуд" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвели до придбання робіт за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Аналіз положень ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №914/1844/18.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва керівником Рівненської окружної прокуратури інтересів держави в особі Рівненської міської ради, господарський суд виходить з наступного.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (ст. 7 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів У країни.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що обласні є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, Інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 22 БК України, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ст. 26 БК України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.

Пунктом 18 ч.1 ст. 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до ст. 22 БК України отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абз. З п. 7 Порядку).

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені п.п. 47 ст. 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про обласний бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (п. 6, 7 та 8 ч.1 ст. 2 БК України).

Абзацами 1 та 2 п. 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абз.2 п. 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (як правонаступник Управління житлово-комінального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради) яка є стороною спірного договору, є виконавчим органом Рівненської міської ради відповідно до рішення міської ради від 11.03.2021 №120 утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Департамент є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Рівненському міському голові і підпорядкована заступнику міського голови з питань житлово-комунального господарства.

Ураховуючи наведене, Департамент у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі робіт за Договором №537 від 28.08.2019, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня - Рівненською міською радою.

Раціональне та ефективне використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців територіальної громади міста Рівне. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення незаконних правочинів, порушує економічні інтереси територіальної громади м. Рівне.

Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та Інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі за №904/'5598/18, від 15.05.2019 по справі №911/1497/18).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю. Такої позиції Верховний Суд дотримується в постановах від від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 25.08.2020 у справіN9913/153/19, від 19.05.2022у справі№904/5558/20.

Враховуючи, що договір від 28.08.2019 №357 фінансувався за рахунок коштів місцевого бюджету, Рівненська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки, будучи органом місцевого самоврядування та здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету, контролює його виконання, у тому числі підзвітними та підконтрольними їй установами.

В той же час, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який після виявлення порушень законодавства, про які повідомлено окружною прокуратурою, мав право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Рівненською окружною прокуратурою, відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 20.12.2023 за №50-56-10521вих-23 повідомлено Рівненську міську раду про існування порушення інтересів держави унаслідок укладення договору від 28.08.2019 №537 за наслідками аукціону, результати якого спотворено анти конкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для визнання його недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ "НВП Шляхбуд".

Листом від 18.01.2024 №05-3622 Рівненська міська рада повідомила про те, що не заперечує проти пред`явлення даного позову прокуратурою.

Відтак, окружною прокуратурою правомірно кваліфіковано вищевказане як бездіяльність відповідного органу та, як наслідок, встановлено достатні та обґрунтовані підстави для реалізації представницьких повноважень.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва керівника Рівненської окружної прокуратури інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (ч. 1 ст. 8 указаного Закону).

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 названого Закону).

При цьому на підставі п.п. 8, 10 ч.1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (п, п, 1,3 п.З указаного Положення).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (абз. абз. 1, 3 пп. 9 п.4 цього Положення).

Згідно з пп. 20 п.6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином саме Держаудитслужба наділена повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.

Пунктами 1 та 3 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23, визначено, що Західний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.

Основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Львівської, Волинської, Закарпатської, Івано-Франківської, Рівненської, Тернопільської, Чернівецької, Хмельницької областей, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

При цьому, згідно з п.7 цього ж Положення, Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління.

Офіс здійснює контроль за діяльністю управлінь.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №906/296/18, від 20.02.2019 у справі №912/894/18, від 10.04.2019 у справі №909/569/18, від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 21.05.2019 у справі №912/895/18, від 29.05.2019 у справі №909/545/18, від 20.11.2019 у справі №912/2887/18, від 29.07.2020 у справі №924/316/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 01.09.2020 у справі №911/1534/19, від 06.10.2020 у справі №905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.

В той же час, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який після виявлення порушень законодавства, про які повідомлено окружною прокуратурою, мав право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Рівненською окружною прокуратурою, відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 15.12.2023 за №50-56-10374 вих-23 повідомлено Західний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави унаслідок укладення договору від 28.08.2019 №537 за наслідками аукціону, результати якого спотворено анти конкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для визнання його недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ "НВП Шляхбуд".

Листом №131705-17/311-2024 від 31.01.2024 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області повідомило, що заходи державного фінансового контролю стосовно закупівлі UA-2019-07-23-000253-b не проводились та відповідно факти порушень законодавства у сфері закупівель у визначеному законодавством порядку не встановлено.

Відтак, окружною прокуратурою правомірно кваліфіковано вищевказане як бездіяльність відповідного органу та, як наслідок, встановлено достатні та обґрунтовані підстави для реалізації представницьких повноважень.

Таким чином, наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Рівненської міської ради та Західного офісу Держаудитслужби шляхом пред`явлення цього позову обґрунтовується:

- наявним порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та необхідністю їх комплексного захисту, адже вчинення ТОВ "НВП Шляхбуд" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання робіт за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього;

- органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про існування такого порушення, не здійснюють захисту інтересів держави, про що останні повідомлені.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно ч.1 та ч.4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст, 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч.3 ст. 228 ЦК України в сукупності з ч.1 ст. 203 указаного Кодексу.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/1421/16, від 15.02.2018 у справі №911/1023/17, від 17.04.2018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі №911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17 від 13.01.2022 у справі №908/3736/15 тощо.

Як встановлено з матеріалів справи, у 2019 році Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (правонаступником якого є позивач - Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради) проведено відкриті торги за предметом: "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне" очікуваною вартістю 1 500 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2019-07-23-000253-b).

Переможцем, згідно рішення тендерного комітету Управління від 13.08.2019, було визнано ТОВ "НВП Шляхбуд". При цьому, участь у закупівлі приймало, також, ТОВ "БМК "Містобуд".

Як наслідок, між Управлінням і ТОВ "НВП Шляхбуд" укладено Договір підряду №537 від 28.08.2019 на виконання робіт по об`єкту: "Послуги з поточного ремонту вул. Вербова в м. Рівне". В подальшому, 12.12.2019 сторонами підписано Додаткову угоду №2, за умовами якої вартість робіт по даному об`єкту зменшено до 1 431 378,00 грн.

Відповідно до оприлюднено замовником Звіту про виконання договору про закупівлю, сума оплати за Договором становить 1 431 378,00 грн. Дані кошти були перераховані підряднику, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Разом з тим, рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення АМКУ від 22.07.2021 №63/37-р/к визнано дії ТОВ "БМК "Містобуд" та ТОВ "НВП Шляхбуд", під час участі, у тому числі, у процедурі закупівлі UA-2019-07-23-000253-b, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.4 ч.2 ст. 6 та п.1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Принцип добросовісної конкуренції учасників закупівлі, закріплений у ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", полягає у тому, що змагальність учасників конкурентних процедур закупівель ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки і зумовлює необхідність кожним з учасників пропонування кращих умов за найнижчими цінами.

У випадку коли учасники торгів домовляються між собою щодо умов своїх тендерних пропозицій - усувається непевність, а отже, усувається конкуренція між ними.

Оскільки замовник обмежений у ході здійснення процедури торгів лише тими пропозиціями, які подані, то у разі якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує того результату, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, тобто вибору переможця закупівлі на принципах прозорої конкурентної процедури.

Антиконкурентні узгоджені дії в силу закону характеризується антиконкурентною домовленістю між кількома (щонайменше двома) суб`єктами господарювання щодо їхньої поведінки на торгах. Метою антиконкурентних узгоджених дій на торгах, як правило, є підвищення ціни закупівлі вище конкурентного рівня, що зазвичай близька, дорівнює чи перевищує очікувану вартість.

Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

Аналізуючи положення ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суд зазначає, що при кваліфікації дій суб`єктів господарювання за пунктом 4 частини другої цієї ст. - антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, узгодженість дій (поведінки) полягає саме в обміні інформацією, заміні конкуренції між учасниками торгів на координацію, в результаті чого усувається конкуренція між ними та спотворюється основний принцип торгів - здійснення конкурентного відбору.

Отже, узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій та дій в процесі здійснення державних закупівель усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а значить спотворює результат, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції.

При цьому суд зауважує, що за змістом приписів ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим з`ясування наслідків у формі завдання збитків для його конкурентів чи споживачів або інше реальне порушення їх прав чи інтересів, оскільки достатнім є встановлення самого факту вчинення дій (зокрема, в антимонопольній справі), які визначено як антиконкурентні узгоджені дії, та можливість настання таких наслідків.

У разі наявності відповідного рішення органу Антимонопольного комітету України в антимонопольній справі, правомірність якого буде встановлено судовим рішенням, яке набрало чинності, обставини щодо законності цього рішення органу Антимонопольного комітету України, встановлені судом, є преюдиціальними в силу приписів ст. 75 ГПК України та повторного доведення не потребують.

Закон не визначає прямо підстави для недійсності результатів закупівлі (торгів, аукціону). Разом з тим такі підстави можуть бути встановлені спеціальним законодавством. До договорів, укладених за результатами закупівлі, застосовуються загальні правила з урахуванням особливостей, що встановлюються відповідними актами законодавства.

Вказане рішення органу АМКУ від 22.07.2021 №63/37-р/к оскаржено у судовому порядку, проте у задоволенні позовів суд відмовляв:

- рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі №914/3019/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "БМК "Містобуд";

- рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі №914/3300/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "НВП Шляхбуд".

Крім того, одночасно з оскарженням Рішення №63/37-р/к до Господарського суду Львівської області, у порядку ст. 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції", 29.10.2021 ТОВ "НВП "Шляхбуд" звернулось до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) із заявою (зареєстрована в Комітеті 04.11.2021 за №8-01/24-пр) про перевірку Рішення №63/37-р/к.

10.08.2023 Комітетом прийнято рішення №216-р "Про перевірку рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/37-р/к у справі №63/4-01-5-2021" (далі - Рішення №216-р), яким Рішення №63/37-р/к - залишено без змін. Дане рішення також залишено без змін за результатами розгляду справи №910/16211/23 Господарським суду міста Києва (рішенням від 26.03.2024 у задоволенні позову ТОВ "НВП Шляхбуд" відмовлено)

З огляду на викладене вище, обставини, які встановлені у судових рішеннях у справі №914/3300/21, в контексті того, що Рішення АМК є законним, є преюдиціальними для справи №918/196/24 в силу приписів ст. 75 ГПК України та повторного доведення не потребують.

Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ "НВП Шляхбуд", результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Порушення ТОВ "НВП Шляхбуд" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Управління тендеру, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Тому, дії ТОВ "НВП Шляхбуд", спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Ураховуючи зазначене, в діях ТОВ "НВП Шляхбуд" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Управлінням зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору, фінансування якого здійснювалось за бюджетні кошти.

Завідомо суперечлива мета дій ТОВ "НВП Шляхбуд" полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

Отже, суд погоджується з позицією прокуратури, що придбання Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (правонаступником якого є позивач - Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради) спірних робіт та послуг загальною вартістю 1 431 378,00 грн, відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості.

Тому, Договір підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019 укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворені антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "НВП Шляхбуд", на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Щодо застосування наслідків недійсності правочину, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 зазначила, що за змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. У ст. 216 ЦК України сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів, які застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, що, власне, і вказано у частині третій цієї ст. Кодексу.

Відступаючи від власних висновків, викладених у п.п.72, 81.2 постанови від 20.07.2022 у справі №923/196/20, Велика Палата Верховного Суду у справі №918/1043/21, враховуючи буквальне тлумачення змісту ст. 216 ЦК України, вказала, що позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Частина 3 ст. 228 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та застосування яких ставиться в залежність від наявності умислу у сторін, зокрема:

1) при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного;

2) при наявності умислу лише в однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (на цей випадок посилався прокурор у позові).

Як уже зазначалось вище, Договір про закупівлю робіт №537 від 28.08.2019 оспорюються з підстав його невідповідності вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, а саме: у зв`язку з невідповідністю інтересам держави та суспільства за наявності умислу ТОВ "НВП Шляхбуд" (що доведено у ході розгляду спору).

ТОВ "НВП Шляхбуд" за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 1 431 378,00 грн. Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "НВП Шляхбуд", як сторони оспорюваних договорів, одержані ним 1 431 378,00 грн повинні бути повернуті Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (як правонаступнику Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради), як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти - стягуватися в дохід держави.

При цьому, ТОВ "НВП Шляхбуд" і Департамент безпідставно ототожнюють визначені ст.ст. 238, 250 ГК України адміністративно-господарські санкції та визначені ч.3 ст.228 ЦК України і ч.1 ст.208 ГК України наслідки недійсності оспорюваного правочину.

У світлі правової позиції, релевантної до спірних відносин, викладеної у п.27 постанови ОП КГС у складі Верховного Суду від 25.10.2019 у справі №911/1107/18, не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.250 ГК України щодо річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки правові наслідки вчинення правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, не є адміністративно-господарськими санкціями, які згідно ч.1 ст.238 ГК України застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності;

Так, положення ч.3 ст.228 ЦК України і ч.1 ст.208 ГК України передбачають зовсім інші наслідки та зовсім інший вид юридичної відповідальності, які можуть мати місце виключно у разі визнання оспорюваного правочину недійсним судом та застосовуються як наслідки такої недійсності виключно на підставі рішення суду (висновки відображенні у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної плати Касаційного господарського суду від 25.10.2019 у справі №911/1107/18).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у содовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про визнання недійсним Договору підряду на виконання робіт №537 від 28.08.2019, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради та ТОВ "НВП Шляхбуд", як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу товариства, на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Окрім того, судом встановлено, що внаслідок укладення договору, визнаного недійсним, ТОВ "НВП Шляхбуд" безпідставно отримано 1 431 378,00 грн, які на підставі ч.3 228 ЦК України, слід стягнути на користь Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської, як правонаступнтку іншої сторони договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти - в дохід держави.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами ч.9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 24 498,67 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №227 від 13.02.2024, який підлягає відшкодуванню за рахунок "НВП Шляхбуд", як зі сторони з боку якої вчинялись незаконні антиконкурентні дії, що привело до виникнення даного спору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 124, 126, 129, 222, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір підряду на виконання робіт від №537 від 28.08.2019, укладений між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП ШЛЯХБУД".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП ШЛЯХБУД" (вул. Данила Галицького, 19, оф.419, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33027, ) на користь Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (вул. Шевченка, 45, м. Рівне, 33028 ) 1 431 378 (один мільйон чотириста тридцять одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп., а з Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (вул. Шевченка, 45, м. Рівне, 33028 ) одержані за рішенням суду кошти в сумі 1 431 378 (один мільйон чотириста тридцять одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. - стягнути в дохід держави.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП ШЛЯХБУД" (вул. Данила Галицького, 19, оф.419, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33027, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ; одержувач: р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 24 498 (двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн 67 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 20 січня 2025 року.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК