РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2025Справа № 910/13157/24
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 82 600, 00 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (надалі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 82 600, 00 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 1, 9, 16, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. 1, 6, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, 993, 1161, 1192 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що позивачем у силу положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

01.11.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/13157/24. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

13.11.2024 від МТСБУ, на виконання вимог ухвали суду, надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

05.12.2024 від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем при визначені розміру страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу в розмірі 0, 4750. Заперечує проти розміру страхового відшкодування, а саме, вважає його обґрунтованим у сумі 52 357, 61 грн. Також представником відповідача подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, в зв`язку із перебуванням представника з 14.10.2024 по 20.11.2024 у щорічній відпустці, просить визнати поважними причини пропуску строку.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, зазначає таке.

Так, пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи ухвала суду від 06.11.2024 була доставлена до електронного кабінету відповідача - 06.11.2024 о 21:35 год.

Частиною 11 ст. 242 Господарського кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, ухвала суду від 06.11.2024 вважається врученою відповідачу 07.11.2024.

Відтак, останній день строку для подання відповідачем відзиву є саме 22.11.2024.

До господарського суду відзив відповідачем направлений засобами поштового зв`язку 02.12.2024, тобто після закінчення строку встановленого судом для його подання.

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги обставини викладені відповідачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання відзиву, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання відзиву поважними, поновити відповідачу пропущений строк для подання відзиву та долучити поданий відзив до матеріалів справи.

Відповіді на відзив матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 між позивачем (надалі - страховик), ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) та ОСОБА_2 (надалі - вогодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06-11.35.20.00020 (надалі - договір), відповідно до п. 4.1. та п. 5.1.-5.4. частини 1 предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать діючому законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Згідно умов договору, сума страхового відшкодування складає 1 450 000, 00 грн, з франшизою за ДТП 0, 00 % від страхової суми (п. 11 та п. 13 частини 1 договору).

Відповідно до п. 17 частини 1 договору, строк його дії встановлено з 29.12.2020 по 28.12.2021.

19.11.2021 о 09:00 год у м. Харкові, водій ОСОБА_3 , керував транспортним засобом «VOLVO FH 13.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «KOGEL SN 24» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , по пров. Пластичному, у дворі будинку 8, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілями «FORD FIESTA», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , які стояли позаду. Внаслідок ДТП автомобілям завдані механічні ушкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.2021 по справі № 642/8215/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження, зокрема, застрахованого позивачем транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19.11.2021 вгодонабувач звернувся до позивача із заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної транспортному засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталась 19.11.2021.

Згідно з актом виконаних робіт автосервісу «Level Motors» від 02.12.2021 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 82 590, 00 грн.

Відповідно до звіту № 420 «Про оцінку автомобіля «BMW X5» держномер НОМЕР_1 » від 02.12.2021, складеного оцінювачем ФОП Таракановим Ю.Ю. на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0, 4750 складає 52 357, 61 грн.

З урахуванням протоколу огляду транспортного засобу № 420 від 24.11.2021, а також враховуючи акт виконаних робіт автосервісу «Level Motors» від 02.12.2021, страховими актами позивача № ТР-35-9212 від 03.12.2021 та № ТР-35-9212-1 від 18.01.2022 вище наведену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 82 600, 00 грн (70 621, 63 (за страховим актом № ТР-35-9212 від 03.12.2021) + 11 978, 37 (за страховим актом № ТР-35-9212-1 від 18.01.2022).

Також 02.11.2021 між страховиком та вигодонабувачем укладено договір про відшкодування матеріальної шкоди за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО PRO» № 06-11.35.20.00020, відповідно до п. 1.1. та 3.1. якого, його предметом є відшкодування страховиком вигодонабувачу матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з його пошкодженням внаслідок ДТП 19.11.2021. Страховик зобов`язується виплатити страхове відшкодування у розмірі, зазначеному а п. 2.2. цього договору, а саме - 82 600, 00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 3675 від 15.12.2021 на суму 70 621, 63 грн та № 291 від 25.01.2022 на суму 11 978, 37 позивач перерахував на рахунок вигодонабувача грошові кошти в загальному розмірі 82 600, 00 грн.

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, в зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 82 600, 00 грн.

Відповідно до полісу серії ЕР № 206025316 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «VOLVO FH 13.440» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час настання ДТП була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 0, 00 грн та страховою сумою за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування за вих. № 36 від 15.02.2022, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування за заподіяння шкоди транспортному засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 82 600, 00 грн.

Відповіді на вказану заяву матеріали справи не містять.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 82 600, 00 грн.

Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди в межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «VOLVO FH 13.440» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі полісу серії ЕР № 206025316 із страховою сумою за шкоду заподіяну майну, в розмірі 130 000, 00 грн та франшизою 0, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «VOLVO FH 13.440» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП у межах страхової суми за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 82 600, 00 грн суми виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до акту виконаних робіт автосервісу «Level Motors» від 02.12.2021 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 82 590, 00 грн.

Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно з платіжних доручень № 3675 від 15.12.2021 на суму 70 621, 63 грн та № 291 від 25.01.2022 на суму 11 978, 37 на рахунок страхувальнка грошові кошти в розмірі 82 600, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи щодо позову, вказує, що позивач, усупереч вимогам положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не врахував коефіцієнт фізичного зносу при визначені розміру страхового відшкодування в розмірі 0, 4750.

Так, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с X (1- Е 3), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е 3 - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 03.10.2018 № 686/17155/15-ц, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

Тому, пред`явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України.

Окрім того, відповідно до п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи та у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, як визначено законодавцем, за полісом серії ЕР № 206025316 відповідач повинен проводити виплати страхового відшкодування виключно за шкоду, обсяг та розмір якої повинен бути оцінений, включаючи в себе розрахунок зносу транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Разом з цим, звітом № 420 «Про оцінку автомобіля «BMW X5» держномер НОМЕР_1 » від 02.12.2021, складеним оцінювачем ФОП Таракановим Ю.Ю. на замовлення позивача, встановлено, що значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.11.2021, складає 0, 4750.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник в разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Також згідно з пунктом 3.9 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Отже, суд вбачає, що застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування, яке має сплатити відповідач на користь позивача, є обов`язковим.

Так, як зазначено вище, оцінювачем у звіті № 420 від 02.12.2021 встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу складових колісного транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 0, 4750.

Зробивши розрахунок за формулою, відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики, суд встановив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу складає 52 357, 61 грн (7 920, 00 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 8 639, 96 (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + 68 186, 00 грн (вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту) х (1 - 0,4750).

При цьому, суд зазначає, що позивачем доводи відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу не спростовано, тоді як коефіцієнт фізичного зносу розраховано в звіті, що зроблений на замовлення позивача та такий звіт надано позивачем з позовом.

Отже, за розрахунком суду сума страхового відшкодування складає 52 357, 61 грн.

Доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування позивачу в розмірі 52 357, 61 грн матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, суду таких доказів не надано.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 82 600, 00 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 52 357, 61 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов?язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Отже, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 52 357, 61 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 8, приміщення 6, ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (03150, місто Київ, вулиця Фізкультури, будинок 30, ідентифікаційний код 31681672) 52 357 (п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят сім) грн 61 коп. страхового відшкодування та 1 535 (одну тисячу п`ятсот тридцять п`ять) грн 48 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань