УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/987/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

прокуратури - Колодяжна А. В.,

відповідача - Пєхтєрєв Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Деркача Анатолія Анатолійовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024 (судді: Гончаров С. А. - головуючий, Яковлєв М. Л.,Тищенко О. В.) у справі

за позовом керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі Сумської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Деркача Анатолія Анатолійовича

про зобов`язання звільнити земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2023 року керівник Окружної прокуратури міста Суми (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Сумської міської ради звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Деркача Анатолія Анатолійовича (далі - ФОП Деркач А. А.) про зобов`язання відповідача звільнити частину земельної ділянки площею 0,1039 га, кадастровий номер :17:031:0032, що перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради (далі - спірна земельна ділянка) від розміщеного на ній металевого паркану.

Позовні вимоги з посиланням, зокрема на статті 116, 122, 125, 152, 212 Земельного кодексу України статтю 391 Цивільного кодексу України обґрунтовані самовільним зайняттям відповідачем спірної земельної ділянки шляхом розміщення металевого паркану, що підтверджується, зокрема, геодезичною зйомкою від 04.05.2023, проведеною інженером-геодезистом, залученим як спеціаліст у кримінальному провадженні від 12.04.2023, висновком експерта від 17.07.2023, а також рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2014 у справі № 920/473/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015.

2. Сумська міська рада підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити також вказуючи на самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, рішення про надання якої у користування відповідачу не приймалося.

3. ФОП Деркач А. А. у відзиві на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні посилаючись на таке: всі будівельні роботи щодо облаштування автостоянки у 2004 році проводило Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`яни-94", а не відповідач; на спірній земельній ділянці існує громадська безкоштовна автомобільна стоянка, яку самостійно організували мешканці, що підтверджується вивіскою та показами свідків; у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили, що спірну земельну ділянку займає саме відповідач; прокурор не довів, що позивач, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, не має можливості самостійно захистити свої права та/або інтереси, а підстави представництва інтересів позивача прокурором відсутні.

Також ФОП Деркач А. А. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи на обізнаність Сумської міської ради про факт самовільного зайняття ФОП Деркачем А. А. земельної ділянки ще у 2014 році, оскільки Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради приймав участь як третя особа під час розгляду справи № 920/473/14.

4. Прокурор, заперечуючи проти задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, вказував на те, що до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлено протягом всього часу існування правопорушення, про що зазначено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

5. Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме відповідачем.

6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024 рішення Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову, вирішено позовні вимоги задовольнити, зобов`язано ФОП Деркача А. А. звільнити частину земельної ділянки площею 0,1039 га, кадастровий номер :17:031:0032, що перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради від розміщеного на ній металевого паркану.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про пропуск позовної давності, вказавши на те, що прокурором заявлено негаторний позов, а наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про звільнення земельної ділянки від розміщеного на ній металевого паркану не застосовуються у зв`язку триваючим правопорушенням.

7. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024, ФОП Деркач А. А. у касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 залишити в силі, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судового рішення з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на застосування судом апеляційної інстанції норм права у подібних правовідносинах без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18, постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 444/2233/18, від 15.09.2021 у справі № 444/2234/18, від 22.09.2021 у справі № 444/2308/18, від 03.11.2021 у справі № 444/2191/18.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18 зазначено, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Скаржник зазначає, що у справі, яка розглядається, відсутні докази того, що саме ФОП Деркач А. А. самовільно зайняв спірну земельну ділянку, а єдиною підставою звернення позивача до господарського суду та визначення відповідачем ФОП Деркач А. А. стало те, що на земельній ділянці, яка знаходиться поряд, відповідач здійснює господарську діяльність. Відповідно, якщо відсутні докази, що відповідачем є суб`єкт господарювання, то справа не підсудна господарському суду.

Навпаки, як вказує скаржник, свідки, які були допитані у судовому засіданні, підтвердили, що на спірній земельній ділянці існує громадська безкоштовна автомобільна стоянка, яку самостійно організували мешканці м. Суми, що підтверджує вивіска, яка розміщена на паркані автостоянки. Вказані особи самостійно стихійно тимчасово залишають автомобілі якими користуються на вказаній земельній ділянці, своїми силами підтримують на автостоянці порядок, прибирають та займаються благоустроєм стоянки. Хто її збудував вказаним особам невідомо, але вони користуються нею приблизно з 2019 року.

Скаржник зазначає, що прокурор та позивач посилалися на письмові докази, а саме технічні паспорти від 27.02.2009, 17.12.2018, 27.04.2023 та заяву від 10.05.2023, які відповідачу не направлялися, а тому відповідач був позбавлений можливості надати заперечення щодо надання цих доказів. При цьому навіть якщо враховувати ці докази, які відповідач вважає недопустимими, то їх замовляв Деркач А. А. як фізична особа, а не як ФОП Деркач А. А.

Заявник касаційної скарги вважає, що акт обстеження земельної ділянки комунальної власності на вул. Нижньохолодногірській (навпроти будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яким встановлено, що частина земельної ділянки самовільно огороджена металевим парканом та облаштована автомобільною стоянкою, не може свідчити про вказані прокурором обставини, а суд не може встановлювати обставини справи на підставі копії висновку експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, засвідченої неуповноваженою особою.

Також, на думку скаржника, помилковим є посилання суду апеляційної інстанції на обставини, встановлені у справі № 920/473/14.

8. У відзиві на касаційну скаргу прокурор просить відмовити в її задоволенні, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника з підстав, наведених у відзиві, вказуючи, зокрема на те, що судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка самовільно зайнята нерухомим майном відповідача, а саме металевим парканом (огорожа № 2 та огорожа № 4), що зараз є складовою частиною автомобільної стоянки, яку відповідач придбав у 2009 році, як фізична особа-підприємець та у подальшому використовує у своїй господарській діяльності за основним видом господарської діяльності.

Окрім цього, після виготовлення нового технічного паспорта від 27.03.2023, у якому відображено новозбудовані елементи нерухомого майна, Деркач А. А. 10.05.2023 подав заяву до Сумської міської ради як фізична особа-підприємець, визначивши свій майновий інтерес в отриманні спірної земельної ділянки в оренду для здійснення основного виду економічної діяльності - розміщення автомобільної стоянки.

Наведені у касаційній скарзі ФОП Деркача А. А. доводи фактично стосуються необхідності переоцінки доказів з урахуванням правових висновків у справах, які не є подібними з правовідносинами до цієї справи, яка розглядається, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судом під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у ній.

9. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі слід закрити з огляду на таке.

10. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:

- 11.04.2023 працівниками Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки площею 0,3317 га, кадастровий номер :17:031:0032, про що складено акт обстеження земельної ділянки комунальної форми власності на вул. Нижньохолодногірська, (напроти будинків № 8 та № 10) у м. Суми, з якого вбачається, що під час обстеження на місцевості земельної ділянки площею 0,3317 га, кадастровий номер :17:031:0032 з цільовим призначенням "під будівництво житлового комплексу" виявлено, що її частина, орієнтовно площею 0,1 га самовільно зайнята, а саме огороджена металевим парканом та влаштовано автомобільну стоянку, яка зі слів охоронника, використовується Деркачем А. А., який є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,356 га, кадастровий номер :17:032:0065, на якій також розміщено автомобільну стоянку;

- рішенням виконкому Сумської міської ради № 87 від 17.02.1998 надано переможцям аукціону у довгострокову оренду земельні ділянки, згідно з додатком, до якого затверджено список переможців аукціону № 4, яким надаються земельні ділянки в довгострокову оренду, та згідно з яким ТОВ "Слов`яни-94" було виділено під будівництво автомобільної стоянки зі штрафним майданчиком земельну ділянку площею 3560 м2 за адресою: АДРЕСА_3 (в районі мосту через р. Сумку і будинку АДРЕСА_1 );

- 21.07.1999 виконавчий комітет Сумської міської ради видав ТОВ "Слов`яни-94" дозвіл № 419 на відкриття автостоянки № 2 за адресою: м. Суми. вул. Н. Холодногірська;

- відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2009 Деркач А. А. придбав у ТОВ "Слов`яни" нерухоме майно, яке складається з: будинку охорони літ. " А" - цегляний, площею 14,3 м2, навісу літ. "Б", сараю літ. "В" - цегляний, вбиральні літ. "Г" - цегляна, навісів літ. Д", літ. "Е", літ. "З", огорожі 1-3 металева сітка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ;

- згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2015 Деркач А. А. придбав у Сумської міської ради земельну ділянку площею 0,3560 га, кадастровий номер :17:032:0065, розташовану у АДРЕСА_4 з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (під розміщеною автомобільною стоянкою)". На земельній ділянці розташоване майно, яке належить на праві власності покупцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2009;

- згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2015 власником земельної ділянки кадастровий номер :17:032:0065 за адресою: АДРЕСА_4 є Деркач А. А.;

- відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.08.2023 ФОП Деркач А. А. зареєстрований як фізична особа-підприємець 03.11.2000;

- за змістом відомостей з Державного реєстру речових прав від 11.04.2023 власником земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032, площею 0,3317 га є Сумська міська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер відомостей про речове право: 13828405). Згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 18.08.2021 земельна ділянка кадастровий номер :17:031:0032 розташована у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ).

11. Також суди установили, що зі змісту постанови Окружної прокуратури міста Суми про дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування від 20.07.2023 вбачається, що Слідчим відділом Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 12.04.2023 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, що належить Сумській міській раді на вул. Нижньохолодногірська у м. Суми орієнтовною площею 0,1 га. Самовільно зайнята земельна ділянка огороджена парканом та на ній облаштована парковка для автотранспорту. Під час розслідування кримінального провадження проведено огляд місця події із залученням спеціаліста інженера-геодезиста та проведено земельно-технічну експертизу. За результатами досудового розслідування встановлено розміщення металевого паркану та облаштування автомобільної парковки на земельній ділянці кадастровий номер :17:031:0032.

В матеріалах справи наявна планова геодезична зйомка, виготовлена на замовлення Сумського РУП ГУНП в Сумській області та пояснювальна записка до неї від 04.05.2023, якою встановлено, що геодезичні роботи виконані інженером-геодезистом Яніним Ю.А., ділянка - вул. Нижньохолодногірська (навпроти будинків № 8 та № 10), м. Суми. Згідно з геодезичною зйомкою огорожена земельна ділянка площею 0,1039 га перетинається площею із земельною ділянкою № :17:031:0032. Земельна ділянка в межах огорожі яка не перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер :17:031:0032 складає 0,0271 га.

У висновку експерта від 17.07.2023 № СЕ-19-119-23/7285-ЗТ Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи в кримінальному провадженні, встановлено, що площа земельної ділянки, яка самовільно зайнята ФОП Деркачем А. А. кадастровий номер :17:031:0032, що знаходиться за адресою: вул. Нижньохолодногірська в м. Суми, (навпроти будинків № 8 та № 10), становить 0,1039 га. Загальна площа самовільно зайнятих земель відповідно до наданих на дослідження матеріалів становить 0,1310 га, в тому числі 0,1039 га земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032 на вул. Нижньохолодногірська в м. Суми, (навпроти будинків АДРЕСА_1 та № 10) та 0,0271 га земель загального користування. За результатами проведеного дослідження встановлено наявність порушення меж земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032 на вул. Нижньохолодногірська в м. Суми, (навпроти будинків АДРЕСА_1 та № 10) відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на цю земельну ділянку внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,1039 га.

Із зображення 13 Схема земельних ділянок :17:032:0065 та :17:031:0032, доданого до висновку експерта від 17.07.2023 № СЕ-19-119-23/7285-ЗТ вбачається, що вказані земельні ділянки знаходяться поруч.

12. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі Сумської міської ради про зобов`язання ФОП Деркача А. А. звільнити частину земельної ділянки площею 0,1039 га, кадастровий номер :17:031:0032, що перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради (далі - спірна земельна ділянка) від розміщеного на ній металевого паркану, з посиланням, зокрема, на положення статей 152, 212 Земельного кодексу України та 391 Цивільного кодексу України.

13. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Зав змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

14. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме відповідачем.

15. За змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 зазначеного Кодексу).

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 цього Кодексу).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того, Верховний Суд також зазначає, що у пунктах 1-3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини 1, 2 статті 269 зазначеного Кодексу).

16. Суд апеляційної інстанції установив, що рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2014 у справі № 920/473/14, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015, задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська проектно-будівельна компанія "Укрбудінвест" (далі - ТОВ "Сумська проектно-будівельна компанія "Укрбудінвест") до ФОП Деркача А. А. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії, а саме зобов`язано ФОП Деркача А. А. звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,0775 га, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Нижньохолодногірська (навпроти будинків № 8, № 10) та знести огорожу на цій земельній ділянці.

Суди у справі № 920/473/04 установили, що 07.02.2007 між Сумською міською радою і ТОВ "Сумська проектно-будівельна компанія "Укрбудінвест" на підставі рішення Сумської міської ради від 27.12.2006 № 346-МР укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Нижньохолодногірська, (напроти будинків № 8 та № 10), загальною площею 0,6879 га, у тому числі, земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,3317 га, кадастровий номер :17:031:0032 та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,3562 га, кадастровий номер :17:032:0010.

У постанові Вищого господарського суду України від 09.06.2015 у справі № 920/473/14 зазначено, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, факт порушення вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 ) орієнтовною площею 0,0775 га та її використання ФОП Деркачаем А. А. для розміщення автомобільної стоянки підтверджується, зокрема, листом прокурора Сумської області від 07.02.2014 № 120-119/вих.14, листом Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради № 660/22.01-24 від 09.06.2014 та актом обстеження спірної земельної ділянки від 05.06.2014.

У цій постанові суду касаційної інстанції також зазначено, що пояснення охорони автостоянки, які відображені в акті від 04.12.2014, також підтверджують доводи позивача, а не спростовують їх, що, поряд з обставинами недоведення відповідачем (ФОП Деркачем А. А.) протилежного, зокрема, щодо використання цієї земельної ділянки іншою особою або не використання її взагалі, свідчить про підставність висновку місцевого господарського суду про ґрунтовність позовних вимог.

17. Також суд апеляційної інстанції установив такі обставини:

- у матеріалах справи наявний технічний паспорт автостоянки на вул. Н.Холодногірська, 10-А від 27.02.2009. Власники: ТОВ "Славяни-94 , Деркач А. А., відповідно до якого наявні будівлі та споруди: будинок охорони "А", навіс "Б", сарай "В", вбиральня "Г", навіси "Д", "Е", "З", огорожа "№ 1-3";

- згідно з технічним паспортом на громадський будинок (автостоянка) на АДРЕСА_3 від 17.12.2018 (замовник Деркач А. А.) наявні будівлі та споруди: будинок охорони "А", навіс "Б", сарай "В", навіс "Г", навіси "Д", "Е", "З", навіс "Ж", огорожа "№ 1-4";

- відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27.04.2023 об`єкт інвентаризації - автостоянка за адресою: АДРЕСА_3 (замовник Деркач А. А.), наявні будівлі та споруди: будинок охорони "А", навіс "Б", нежитлова будівля "В", навіс "Г", навіси "Д", "Е", "З", гараж "Ж", навіс "К", огорожа "№ 1-4".

Також, 10.05.2023 Деркач А. А. звернувся до Сумської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки терміном на 5 років, загальною площею 0,3317 га, кадастровий номер :17:031:0032 під розміщення автомобільної стоянки.

18. Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи вказав на те, що як було встановлено судом першої інстанції, ФОП Деркач А. А. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2015 придбав земельну ділянку кадастровий номер :17:032:0065, загальною площею 0,356 га, на якій розташоване майно, яке належить на праві власності відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2009.

До технічного паспорту автостоянки на АДРЕСА_3 від 27.02.2009 додані графічні матеріали "План присадибної ділянки" із зображенням місця розташування придбаного ФОП Деркачем А. А. майна, з яких вбачається, що вказане майно розташоване в центрі земельної ділянки, а по її периметру огороджене огорожею "№ 1-3".

Також на вказаних графічних матеріалах зазначена площа земельної ділянки за фактичним використанням (під вищевказаними спорудами та огорожею "№1-3"), яка становить 3619 м2: під будівлями - 825 м2, під подвір`ям, яке огороджене огорожею "№1-3" - 2794 м2.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказаним технічним паспортом (графічними матеріалами) підтверджується площа земельної ділянки під придбаним у 2009 році нерухомим майном ФОП Деркача А. А., водночас, площа земельної ділянки кадастровий номер :17:032:0065, що перебуває у приватній власності ФОП Деркача А. А., становить 0,356 га (3560 м2).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з матеріалів справи вбачається, що автостоянка зі складовими частинами, придбана ФОП Деркачем А. А. у 2009 році, розташована на земельній ділянці кадастровий номер :17:032:0065 та займає всю площу вказаної земельної ділянки, а саме 3560 м2.

Натомість відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічну інвентаризацію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27.04.2023 вбачається, що збудоване за період з 27.02.2009 по 27.04.2023 майно ФОП Деркача А. А. збільшилося.

Згідно з графічними матеріалами загальна площа земельної ділянки під майном ФОП Деркача А. А. становить 4978 м2.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порівнюючи площі земельних ділянок, зазначені у графічних матеріалах 2009 та 2023 року, площа земельної ділянки, що використовується ФОП Деркачем А. А. під новозбудованим майном, у тому числі під огорожею "№ 4", збільшилася на 1359 м2.

При цьому відповідно до висновку експерта від 17.07.2023 загальна площа самовільно зайнятих земель становить 0,1310 га (1310 м2), що, як установив суд апеляційної інстанції, майже співпадає з площею новозбудованого майна ФОП Деркача А .А.

Отже, ураховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що ФОП Деркач А. А. за період з 27.02.2009 по 27.04.2023 збільшив своє майно, у тому числі за рахунок огорожі "№ 4" та продовження огорожі "№ 2", що займає площу більшу, ніж земельна ділянка, яка перебуває у його власності, а новостворене майно ФОП Деркача А. А., у тому числі огорожа "№ 4" та продовження огорожі "№ 2", розташоване поза межами земельної ділянки кадастровим номером :17:032:0065, тобто на сусідній спірній земельній ділянці, а тому судом визнано безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що новозбудоване ФОП Деркачем А. А. майно "Ж", "К", "Л", огорожа "№4" та продовження огорожі "№ 2", яке займає територію площею 4978 м2, не виходить за межі земельної ділянки площею 3560 м2.

19. Суд апеляційної інстанції також визнав помилковим висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту рішення у справі № 920/473/14 не можливо встановити кадастровий номер земельної ділянки, яка самовільно зайнятої, оскільки у зазначеній справі суди установили, що позивач (ТОВ "Сумська проектно-будівельна компанія "Укрбудінвест") є орендарем двох земельних ділянок кадастрові номери :17:031:0032 та :17:032:0010, однак позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права саме через встановлення огорожі та влаштування автостоянки ФОП Деркачем А. А. на земельній ділянці кадастровий номер :17:031:0032.

У рішенні Господарського суду Сумської області від 08.09.2014 у справі № 920/473/14 конкретизовано яку саме земельну ділянку позивач вважає самовільно зайнятою і просить її звільнити, захистивши його права як землекористувача та усунувши порушення.

При цьому у справі № 920/473/14 суди не встановлювали точної площі зайнятої земельної ділянки, а встановили сам факт зайняття Деркачем А. А. земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032 із зазначенням орієнтовної площі земельної ділянки - 0,0775 га, яка ґрунтується на акті обстеження земельної ділянки.

У той же час за висновком експерта та інженера-геодезиста, наданого під час розгляду справи № 920/987/23 встановлено точну площу земельної ділянки, яка становить 0,1039 га.

Отже, суд апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, установив, що факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме ФОП Деркачем А. А. підтверджено, у тому числі і судовими рішеннями у справі № 920/473/14, однак невиконання відповідачем судового рішення у зазначеній справі щодо знесення металевого паркану стало підставою для звернення прокурора з позовом у справі, яка розглядається.

20. Суд апеляційної інстанції стосовно доводів відповідача про те, що на спірній земельній ділянці знаходиться громадська стоянка, створена мешканцями будинків, і відповідач до її огорожі не має жодного відношення, з урахуванням положень частини 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України вказав на те, що факт самовільного зайняття доводиться висновками спеціалістів, графічними матеріалами, з яких можна встановити межі ділянки, а також документами, які підтверджують підставу користування цією ділянкою, проте з показів свідків, на які посилається відповідач, вбачається, що їм не відомо, хто саме та на якій земельній ділянці встановив паркан та не підтверджено/спростовано факт зайняття спірної ділянки відповідачем.

21. Отже, суд апеляційної інстанції виходив з того, що докази щодо самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим вона підлягає звільненню, є більш вагомими та вірогідними, ніж докази, подані відповідачем, а тому дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд установив що доказами, наявними у справі підтверджується самовільне зайняття земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032 ФОП Деркачем А. А. шляхом розміщення на ній металевого паркану (огорожі), а відтак і наявності правових підстав для задоволення позову.

22. Як вже зазначалося, оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, заявник вказував на те, що ухвалюючи судові рішення суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, наведені у касаційній скарзі.

23. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

24. У касаційній скарзі скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18 стосовно того, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах, а також висновків, викладених у постановах від 07.07.2021 у справі № 444/2233/18, від 15.09.2021 у справі № 444/2234/18, від 22.09.2021 у справі № 444/2308/18, від 03.11.2021 у справі № 444/2191/18.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18 за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області до фізичної особи - підприємця Новицького В. С. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, зазначено, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. У справі міська рада стверджувала, що Новицький В. С. на самовільно зайнятій ним земельній ділянці здійснює підприємницьку діяльність, а саме розмістив пекарню та магазин продовольчих товарів, продає хлібобулочні вироби та крупи, однак указані обставини не підтверджені матеріалами справи та не встановлені судами.

Натомість у справі, яка розглядається суди установили, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.08.2023 ФОП Деркач А. А. зареєстрований як фізична особа-підприємець 03.11.2000 з такими видами діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 79.11 Діяльність туристичних агентств.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що за договором купівлі-продажу від 08.12.2009 Деркач А. А. придбав у ТОВ "Слов`яни" нерухоме майно, яке збудоване на земельній ділянці, наданій ТОВ "Слов`яни" відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради від 17.02.1998 № 87 під будівництво автомобільної стоянки зі штрафним майданчиком площею 3560 м2 за адресою: вул. Н.Холодногірська (в районі мосту через р. Сумку і будинку № 8 на вул. Холодногірська). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.09.2015 Деркач А. А. придбав у Сумської міської ради земельну ділянку площею 0,3560 га, кадастровий номер :17:032:0065, розташовану у АДРЕСА_4 з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (під розміщеною автомобільною стоянкою)". На земельній ділянці розташоване майно, яке належить на праві власності покупцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2009.

Отже, нерухоме майно та земельну ділянку, яка є суміжною зі спірною земельною ділянкою, відповідач придбав для здійснення господарської діяльності - розташування автомобільної стоянки. Використання спірної земельної ділянки саме для розміщення автомобільної стоянки також встановлено судами у справі № 920/473/14, а тому посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18 не беруться до уваги, а правовідносини у зазначеній скаржником справі не є релевантними до правовідносин у справі, яка розглядається.

Також заявник касаційної скарги у касаційній скарзі посилався на постанови від 07.07.2021 у справі № 444/2233/18, від 15.09.2021 у справі № 444/2234/18, від 22.09.2021 у справі № 444/2308/18, від 03.11.2021 у справі № 444/2191/18, в яких залишені без змін судові рішення про відмову у Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4. про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками смуги відведення Акціонерного товариства "Українська залізниця" шляхом демонтажу сітчастої огорожі, яка розміщена на цій земельній ділянці, через встановлення обставин стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем.

Водночас у справі, яка розглядається, на підставі дослідження всіх доказів у справі в їх сукупності, з урахуванням обставин, встановлених у судових рішеннях у справі № 920/473/14, які не були спростовані заявником касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення факту самовільне зайняття ФОП Деркачем А. А. земельної ділянки кадастровий номер :17:031:0032 шляхом розміщення на ній металевого паркану (огорожі), а відтак і наявність правових підстав для задоволення позову.

Отже, доводи скаржника про неврахування судами висновків Верховного Суду у наведених ним постановах є безпідставними, а тому підстава, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яку скаржником визначено для звернення з касаційною скаргою, не підтвердилася.

25. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції скаржник вказує на те, що технічні паспорти від 27.02.2009, 17.12.2018, 27.04.2023 та заява відповідача від 10.05.2023 не є допустимими доказами, проте скаржник не наводить належних обґрунтувань своїх тверджень про недопустимість цих доказів та не доводить наявності встановлених законом обставин, які би зумовлювали визнання доказів недопустимими, тому такі доводи відхиляються колегією суддів як такі, що спрямовані на переоцінку доказів, наявних у справі, з метою встановлення інших фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази. Посилання заявника касаційної скарги на неналежність наявних у справі доказів зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та незгоду із оскаржуваним судовим рішенням.

26. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження скаржником не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Деркача Анатолія Анатолійовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у справі № 920/987/23 згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Деркача Анатолія Анатолійовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у справі № 920/987/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак