ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025м. ХарківСправа № 922/3223/24

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Татаурова В.А.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області (пл. Свято-Духівська, 1, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ідентифікаційний код/Умовний код: 02910108) в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945)
до Акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 21560045)
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні захисною спорудою цивільного захисту, визнання недійсним рішення та свідоцтва, повернення споруди, визнання права власності на споруду
за участю представників учасників справи:

прокурора - Ногіної О.М.

позивача - не з`явився

відповідача - адвоката Полегенько К.А.

3-ї особи - адвоката Нікітенка Д.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Богодухівської окружної прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (позивач) до Акціонерного товариства "Укртелеком" (відповідач), з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12.11.2024, в якій просить суд:

1. Усунути перешкоди власнику державі в особі Фонду державного майна України () у користуванні та розпорядженні захисною спорудою цивільного захисту № 76441, розташованою у нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, шляхом:

- визнання недійсним рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 27.01.2004 № 10 в частині оформлення та видачі свідоцтва про право власності на підвальні приміщення загальною площею 154,6 кв.м., які є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташовану в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 11.02.2004, виданого Виконавчим комітетом Богодухівської міської ради, в частині підвальних приміщень загальною площею 154,6 кв.м, які є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташованою в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5;

- зобов`язання Акціонерне товариство "Укртелеком" () повернути на користь держави в особі Фонду державного майна України () захисну споруду цивільного захисту № 76441, площею 154,6 кв.м, розташовану за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5.

2. Визнати право власності держави Україна в особі Фонду державного майна України () на частину підвальних приміщень загальною площею 154,6 кв. м, яка є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташовану в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5.

Прокурор також просить стягнути з відповідача судовий збір на користь Харківської обласної прокуратури.

В обґрунтування позову прокурор посилається зокрема на те, що до переліку приватизованого майна ВАТ "Укртелеком" фактично включений об`єкт цивільної оборони захисна споруда цивільного захисту, сховище № 76441, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, яка приватизації не підлягала та підлягає поверненню у власність держави.

За твердженням прокурора, саме Фонд державного майна України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду цивільного захисту та здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах, однак Фонд державного майна України самостійно не вжив відповідних заходів судового захисту інтересів держави щодо вказаної захисної споруди, що й стало підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом з метою дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про відчуження державної власності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3223/24. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07 жовтня 2024 року о 10:00 год. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Запропоновано учасникам справи провести перемови на предмет проведення процедури мирного врегулювання спору або укладення мирової угоди та письмово повідомити суд до початку підготовчого засідання про наявність обставин, зазначених у ч. 2 ст. 182 ГПК України. Встановлено прокурору та позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

03.10.2024, у встановлений строк, через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який зареєстрований 04.10.2024 (вх.№24929), в якому він просить в позові відмовити, наполягаючи на тому, що вимоги про визнання незаконним та скасування рішення, та про визнання недійсним свідоцтва про право власності є неефективним способом захисту. Крім того, відповідач вважає, що вимога про повернення майна є вимогою віндикаційного позову, до якої відповідач просить застосувати позовну давність у разі встановлення, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено. Водночас, відповідач вважає, що позивачем не доведено того факту, що спірна захисна споруда була відчужена із державної в приватну власність, оскільки нерухоме майно, в тому числі будівля ЦЕЗ інвентарний номер 1012, за адресою в м. Богодухів, площа Поштова (колишня Комсомольська), 5 передано у статутний фонд ВАТ Укртелеком за актом приймання-передачі від 25.11.2003 (пункт 6 Акту) згідно з наказом Держкомзв`язку № 227, під час корпоратизації. В свою чергу, лише 11.03.2011 відбулась приватизація ВАТ Укртелеком та укладений договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ Укртелеком за конкурсом №КПП-582 між Фондом державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕСУ. Отже на думку відповідача, під час видачі рішення виконавчим комітетом Богодухівської міської ради 27.01.2004 та видачі свідоцтва про право власності від 11.02.2004 зміна права власності на нерухоме майно, в складі якого перебувала ЗСЦЗ, не відбулось, оскільки власником ВАТ Укртелеком залишалась держава, в особі Держкомзв`язку України.

04.10.2024 до суду від позивача надійшло пояснення (вх.№24980), в якому він просить позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без участі представника позивача.

В судовому засіданні 07.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 07.10.2024, про задоволення клопотання позивача від 04.10.2024 за вх.№24980 про розгляд справи без участі представника позивача та про відкладення підготовчого засідання на 21.10.2024 о 14:00 год

18.10.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшла відповідь на відзив (вх.№26314), в якій він наполягає на задоволенні позову, вважає обраний спосіб захисту порушених прав ефективним, а також вважає, що вимога про повернення майна на користь держави в особі Фонду є вимогою негаторного позову, а тому є безпідставним клопотання відповідача про застосування позовної давності.

Щодо твердження відповідача про те, що предмет позову перейшов у володіння відповідача не в порядку приватизації, а під час проведення корпоратизації державного унітарного підприємства в акціонерне, а тому внесення майна до статутного фонду такого товариства не може розглядатися як підстава для зміни його форми власності, прокурором зазначено, що вказівка законодавця на заборону відчуження захисних споруд цивільного захисту є чіткою і однозначною для висновку про неможливість вибуття даного об`єкту з державної власності через його суспільне значення. Відповідачем в КП Богодухівське бюро технічної інвентаризації замовлено технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) - сховище № 76441 (приміщення №№ 31, 32, 33, 34, 35, 38), за адресою: Харківська обл., м. Богодухів, площа ім. Бурлака М.Г (теперішня Поштова), 5, який виготовлено 27.12.2012. При цьому, речові права відповідачем на вказане сховище як на окремий об`єкт цивільних прав не реєструвались, що підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, доказами фактичного володіння відповідачем ЗСЦЗ № 76441 є паспорт захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 76441, облікова картка, а також Акт оцінки стану готовності вказаної захисної споруди від 29.11.2023, складені уповноваженими представниками АТ (ПАТ) "Укртелеком", в яких зазначено, що сховище належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до отриманої на запит прокуратури відповіді Фонду державного майна України від 19.07.2024, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства Укртелеком, але перебуває на його балансі, ПАТ Укртелеком надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком, але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011 (далі - Перелік станом на 30.09.2011). При цьому, в Переліку станом на 30.09.2011 була відсутня інформація про захисну споруду цивільного захисту, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5. Згідно з абз. 3 п. 25 Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 № 253 (в редакції постанови від 25.03.2009, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі приватизації (корпоратизації) державних підприємств захисні споруди виключаються з переліку майна підприємства, що підлягає приватизації (корпоратизації), і передаються в установленому порядку його правонаступникові на відповідальне зберігання. З правонаступником державного підприємства, що приватизується (корпоратизується), державним органом приватизації (засновником) укладається договір про безоплатне зберігання захисних споруд. Форма договору про безоплатне зберігання захисних споруд затверджується МНС за погодженням з Фондом державного майна. Таким чином, єдиним можливим управлінським рішенням під час приватизації ВАТ Укртелеком могло бути виключення ЗСЦЗ за адресою: Харківська обл., м. Богодухів, площа Поштова, 5, з переліку майна ВАТ, що підлягає приватизації, та передача вказаного державного нерухомого майна на відповідальне зберігання відповідача. Однак відповідач відповідних заходів своєчасно не вжив, чим допустив фактичне вибуття об`єкта державної власності із володіння держави.

Водночас, 18.10.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про зміну предмета позову (вх.№26312).

Ухвалою суду від 21.10.2024 продовжено відповідачу строк для подання заперечення до 24.10.2024. Відмовлено у прийнятті до розгляду заяви прокурора про зміну предмету позову (вх.№ 26312 від 18.10.2024) та повернуто її прокурору. Залучено до участі у справі 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 21560045). Підготовче засідання відкладено на "11" листопада 2024 р. об 11:00 год. Зобов`язано прокурора надіслати 3-й особі копію позовної заяви разом з доданими до неї документами не пізніше двох днів з дня постановлення цієї ухвали, докази чого надати суду до 24.10.2024. Зобов`язано відповідача надіслати 3-й особі копію відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього документами не пізніше двох днів з дня постановлення цієї ухвали, докази чого надати суду до 24.10.2024. Встановлено 3-й особі строк на подання пояснення щодо позову та відзиву - п`ять днів з дня отримання копії письмової заяви по суті справи.

22.10.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява (вх.№26642) про долучення доказів надсилання 3-й особі копії позовної зави та доданих до неї документів.

23.10.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява (вх.№26795) про долучення доказів надсилання 3-й особі копії відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів.

24.10.2024, у встановлений строк, через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке зареєстроване 25.10.2024 за вх.№26947, в якому він просить в позові відмовити повністю, наполягаючи на тому, що вимоги про визнання незаконним та скасування рішення, про визнання недійсним свідоцтва про право власності є неефективним способом захисту. Вважає, що вимога про повернення майна є віндикаційним позовом за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2024 у справі № 906/1052/22, до якого відповідач просить застосувати позовну давність.

08.11.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про зміну предмета позову (вх.№28188).

11.11.2024 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території Харківської області повітряної тривоги (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com, що інформує про повітряну тривогу).

Ухвалою суду від 11.11.2024 призначено підготовче засідання у справі № 922/3223/24 на "18" листопада 2024 р. о 16:30 год.

12.11.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява (вх.№28528) про залишення без розгляду попередньої заяви про зміну предмету позову від 08.11.2024 та прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову від 12.11.2024. В обгрунтування вказаної заяви про зміну предмета позову прокурором зазначено, що із відзиву стало відомо, що Aкціонерне товариство "Укрпошта" є власником спірних приміщень загальною площею 154,6 кв.м., яка є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташованої в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, а не загальною площею 198,7 кв.м., як зазначено прокурором у первісній позовній заяві.

Ухвалою суду від 18.11.2024 залишено без розгляду заяву прокурора про зміну предмета позову (вх.№28188 від 08.11.2024). Прийнято до розгляду заяву прокурора про зміну предмета позову (вх.№28528 від 12.11.2024) та вирішено здійснювати розгляд справи з її урахуванням. Запропоновано учасникам справи додатково викласти свою правову позицію по справі з врахуванням зміни предмета позову від 12.11.2024, подавши відповідну заяву (та докази її направлення учасникам справи) в строк до 05 грудня 2024 р. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання у справі № 922/3223/24 на 09 грудня 2024 р. о 10:30 год.

В судовому засіданні 09.12.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 09.12.2024, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.12.2024 о 15:20 год.

В судовому засіданні 16.12.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 16.12.2024, про оголошення перерви до 30 грудня 2024 року об 11:40 год.

13.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від 3-ї особи надійшли пояснення щодо позову, які зареєстровано 16.12.2024 за вх.№31465, в яких вона просила поновити строк для подання пояснень та долучити їх до матеріалів справи, відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, застосувати строк позовної давності до позовних вимог та покласти на позивача судові витрати.

Окрім того, 25.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від 3-ї особи надійшла заява 3-ї особи про повернення до стадії підготовчого провадження по справі № 922/3223/24 та поновлення строку для подання пояснень третьої особи, яку зареєстровано 26.12.2024 за вх.№32472, в якій вона просила повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 922/3223/24 та поновити строк для подання пояснення щодо позову.

26.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокурора надійшли заперечення на клопотання 3-ї особи про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення пропущеного процесуального строку для подання пояснення щодо позову, яке зареєстроване 27.12.2024 за вх.№32556.

Ухвалою суду від 30.12.2024 у задоволенні клопотання 3-ї особи про поновлення пропущеного строку для подання пояснення щодо позову (вх.№31465 від 16.12.2024, вх.№32472 від 26.12.2024) відмовлено. Пояснення щодо позову 3-ї особи (вх.№31465 від 16.12.2024) залишено без розгляду. У задоволенні клопотання 3-ї особи про повернення до стадії підготовчого провадження (вх.№32472 від 26.12.2024) відмовлено.

Присутній в судовому засіданні прокурор просив задовольнити позов повністю.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача та 3-ї особи просили в позові відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце цього засідання повідомлений належним чином ухвалою суду від 30.12.2024 в порядку ст. 120-121 ГПК України, яку отримано позивачем 03.01.2025, що вбачається з наявної у справі довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яку отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Як вказано вище судом, в судовому засіданні 07.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 07.10.2024, про задоволення клопотання позивача від 04.10.2024 за вх.№24980 про розгляд справи без участі представника позивача.

За таких обставин та враховуючи належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника позивача за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку прокурора та представників відповідача, та 3-ї особи, господарський суд встановив наступне.

У позовній заяві зазначено, що Богодухівською окружною прокуратурою Харківської області вивчений стан дотримання законодавства при проведенні приватизації (корпоратизації) захисних споруд цивільного захисту службовими особами органів виконавчої влади, а також підприємств і установ, які пройшли процес роздержавлення та у складі цілісних майнових комплексів яких перебували сховища, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді неправомірного їх вибуття з власності держави.

Прокурором зазначено, що за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5, знаходиться захисна споруда цивільного захисту № 76441 площею 198,7 кв.м, місткістю 100 осіб, прийнята в експлуатацію в 1978 році, що підтверджується обліковою карткою та паспортом сховища (далі ЗСЦЗ).

Вказана захисна споруда цивільного захисту № 76441 з радянських часів перебувала у власності держави.

Після набуття незалежності Україною, наказом Міністерства зв`язку України № 87 від 23.06.1993 "Про проведення реформи організаційної структури в галузі зв`язку" вирішено створити Об`єднання електрозв`язку "Укрелектрозв`язок".

У 1994 році відбулось перейменування Об`єднання електрозв`язку "Укрелектрозв`язок". Зокрема, наказом Міністерства зв`язку України № 168 від 29.11.1994 "Про зміну скороченої назви Українського об`єднання електрозв`язку "Укрелектрозв`язок" вирішено присвоїти Українському об`єднанню електрозв`язку скорочене найменування об`єднання "Укртелеком".

30.05.1995 Міністром зв`язку України затверджено статут Українського об`єднання електрозв`язку "Укртелеком". Відповідно до вказаного статуту Українське об`єднання електрозв`язку "Укртелеком" засновано на державній власності.

Чергова реорганізація Українського об`єднання електрозв`язку "Укртелеком" мала місце на підставі наказу № 30 від 11.02.1998 Державного комітету зв`язку України, пунктом 2 якого вирішено реорганізувати Українське об`єднання електрозв`язку "Укртелеком" шляхом його перетворення в Українське державне підприємство електрозв`язку "Укртелеком" (УДПЕЗ "Укртелеком").

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.09.1999 № 948-р до сфери управління Державного комітету зв`язку та інформатизації України передане УДПЕЗ "Укртелеком".

Відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ від 27.12.1999 № 155, яким на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку "Укртелеком" створено ВАТ "Укртелеком" та затверджено його статут.

Історія реорганізації Укртелекому детально викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.07.2015 у справі № 910/7635/13.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 № 1948-р було погоджено умови проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ "Укртелеком". Фонду державного майна України визначено провести в установленому порядку конкурс з продажу пакета акцій ВАТ "Укртелеком", який складається з 17 376 189 488 акцій, що становить 92,791 відсотка статутного капіталу, номінальною вартістю 4 344 047,372 тис. грн.

11 березня 2011 року між Фондом державного майна України (продавець) та ТОВ "ЕСУ" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ "Укртелеком" за конкурсом № КПП-582.

Отже з 2011 року відбулась приватизація ВАТ "Укртелеком", з того часу вказане Товариство перебуває у приватній власності.

Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" та на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ "Укртелеком", що відбулися 14.06.2011, ВАТ "Укртелеком" з 17.06.2011 змінило найменування на публічне акціонерне товариство "Укртелеком".

За даними ЄДРПОУ, 19.05.2021 відповідач змінив назву на Акціонерне товариство "Укртелеком".

Відповідно до отриманої на запит прокуратури відповіді Фонду державного майна України від 19.07.2024, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р "Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Укртелеком", але перебуває на його балансі", ПАТ "Укртелеком" надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011 (далі - Перелік станом на 30.09.2011).

При цьому, в Переліку станом на 30.09.2011 була відсутня інформація про захисну споруду цивільного захисту, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5.

У зв`язку із зазначеним, територіальна комісія по Харківській області, яка була утворена відповідно до спільного наказу Фонду та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 "Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі (із змінами) та яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укртелеком", але перебуває на його балансі, не надавала до Фонду відомості про захисну споруду цивільного захисту, яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Богодухів, площа Поштова, 5.

Площа, на якій знаходиться вказана захисна споруда цивільного захисту, неодноразово перейменовувалась рішеннями міської ради.

Так, площу перейменовано у "Поштову" на підставі рішення І сесії VІІ скликання Богодухівської міської ради Харківської області від 20.11.2015 № 8 VІ. До цього часу на підставі рішення Виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 24.03.2009 № 128 - у площу "ім. Бурлака М.Г.", попередньо площа мала назву - "Комсомольська".

Встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 27.01.2004 № 10 оформлено право власності та видано свідоцтво про право власності ВАТ "Укртелеком" на 73/100 частини адміністративної будівлі та належні їй службові будівлі та споруди в м. Богодухові по пл. Комсомольській (нова назва Поштова), 5.

На підставі виданого свідоцтва ВАТ "Укртелеком" 11.02.2004 зареєструвало право власності на нежитлову будівлю, центр електрозв`язку загальною площею 2 437,3 кв. м, розташована за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Комсомольська (теперішня Поштова), 5, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна № 4702250.

Отже на підставі свідоцтва про право власності від 11.02.2004 серія САА № 212109 ВАТ "Укртелеком" зареєструвало право власності на 73/100 частки нежитлової будівлі та споруди, які включають в себе захисну споруду цивільного захисту № 76441.

Крім того, ДП "Укрпошта" оформлено свідоцтво про право власності від 07.06.2005, видане Виконавчим комітетом Богодухівської міської ради Харківської області, згідно з яким у власності державного підприємства перебуває 27/100 частини нежитлової будівлі загальною площею 2437,3 кв. м, розташована за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Комсомольська (теперішня Поштова), 5.

У зв`язку з оформленням ДП Укрпошта права власності на частку нежитлової будівлі, було проведено розподіл приміщень між ЦЕЗ №1 ВАТ "Укртелеком" та ЦПЗ №2 "Укрпошта", про що свідчить відповідний акт розподілу.

З даного акту вбачається, що у власності ВАТ "Укртелеком" перебувають спірні приміщення №№ 31, 32, 33, 34, 35, 38, що є підвальними приміщеннями ЗСЦЗ № 76441.

Також, встановлено, що відповідачем в КП Богодухівське бюро технічної інвентаризації замовлено технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) сховище № 76441 (приміщення №№ 31, 32, 33, 34, 35, 38), за адресою: Харківська обл., м. Богодухів, площа ім. Бурлака М.Г (теперішня Поштова), 5, який виготовлено 27.12.2012.

При цьому, речові права відповідачем на вказане сховище як на окремий об`єкт цивільних прав не реєструвались, що підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, доказами фактичного володіння відповідачем ЗСЦЗ № 76441 є паспорт захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 76441, облікова картка, а також Акт оцінки стану готовності вказаної захисної споруди від 29.11.2023, складені уповноваженими представниками АТ (ПАТ) "Укртелеком", в яких зазначено, що сховище належить відповідачу на праві приватної власності.

В обґрунтування позовних прокурором зазначено, що до переліку приватизованого майна ВАТ "Укртелеком" фактично включений об`єкт цивільної оборони захисна споруда цивільного захисту, сховище № 76441, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, яка приватизації не підлягала та підлягає поверненню у власність держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України слід зазначити наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У ст. 13 Конституції України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

За п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначається правовий режим власності.

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1998 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. В основі інтересів держави завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту зокрема належить сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів.

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що інтереси держави є оціночним поняттям, а отже, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 806/2361/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, відповідно до п. п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 Верховним Судом встановлено, що прокурор не повинен встановлювати причини невиконання уповноваженими державою органами відповідних функцій у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правовідносини, пов`язані з використанням державного майна, становлять суспільний, публічний інтерес, а тому неправомірне, всупереч закону набуття речових прав на нього не відповідає суспільному інтересу та є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. В подальшому ведений на території України воєнний стан неодноразово продовжувався.

На даний час на території України проходять бойові дії та наносяться ракетні удари по об`єктам промисловості, інфраструктури та житловим будинкам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання.

Тобто, держава повинна вживати заходів для створення належних умов для захисту життя і здоров`я людей від надзвичайних ситуацій, в тому числі від негативних наслідків ведення бойових дій.

Отже забезпечення захисту населення від надзвичайних ситуацій та негативних наслідків бойових дій шляхом створення умов для перебування громадян у сховищі становить значний суспільний інтерес.

Відповідно до акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 29.11.2023 захисна споруда цивільного захисту № 76441, що розташована за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, є обмежено готовою до використання за призначенням, для підготовки споруди у готовність до використання за призначенням необхідно провести комплекс дій, зокрема, забезпечити можливість користування входом та достатню (нормативну) пропускну спроможність до захисної споруди, забезпечити захисну споруду системами водопостачання, каналізації і опалення, та інше, отже ЗСЦЗ, не здатна забезпечити захист цивільного населення належним чином.

Звернення прокурора до суду з цією позовною заявою спрямовано на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про відчуження державної власності. Тому правильне вирішення вказаного питання становить не тільки державний, але і суспільний інтерес.

Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України (кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей) є обов`язковою передумовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, правової держави.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч. 2 ст. 326 ЦК України).

За приписами ст. 317 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Саме Фонд державного майна України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду цивільного захисту та здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах.

Закріпивши спірний об`єкт як такий, що не підлягає приватизації, а відтак будь-якому відчуженню та зміні форми власності з державної, законодавець таким чином вилучив з цивільного обороту майно, яке має загальнодержавне стратегічне значення та покликане забезпечувати базові потреби суспільства.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України Про приватизацію державного майна (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, у т.ч. об`єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема захисні споруди цивільного захисту.

Загальнодержавне значення мають об`єкти, контроль за діяльністю яких з боку держави гарантує захист громадян від наслідків впливу неконтрольованого виготовлення, використання або реалізації небезпечної продукції, послуг або небезпечних виробництв, зокрема, протирадіаційні споруди.

Відповідно до статті 1 Закону України Про приватизацію державного майна приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про управління об`єктами державної власності суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про Фонд державного майна України Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про Фонд державного майна України до основних завдань Фонду належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Отже за твердженням прокурора, спірна захисна споруда цивільного захисту (сховище) є самостійним об`єктом нерухомого майна, що належить державі Україна в особі Фонду державного майна України, а право власності та інші речові права на яку підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за державою Україна в особі Фонду державного майна України.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Отже саме Фонд державного майна України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду цивільного захисту та здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у цій справі, окружною прокуратурою 03.07.2024 на адресу Фонду державного майна України був скерований запит в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру для з`ясування, чи вживалися Фондом заходи реагування у зв`язку із незаконним набуттям у власність (володіння) ПАТ (ВАТ) Укртелеком вищевказаної захисної споруди.

Згідно відповіді Фонду від 19.07.2024 останнім не вживалися заходи претензійно-позовної роботи щодо цієї захисної споруди.

Разом з цим, з огляду на законодавчу заборону щодо приватизації захисних споруд, передбачену ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна, Фонд просив прокуратуру розглянути питання щодо можливості вжиття заходів прокурорського реагування щодо зазначеної споруди цивільного захисту згідно з вимогами законодавства.

Отже з цього листа наміру Фонду державного майна України самостійно вжити відповідних заходів судового захисту інтересів держави щодо вказаної захисної споруди не простежується.

Вказане розцінюється прокурором як бездіяльність уповноваженого органу в зв`язку з чим прокурор звернувся з позовом на захист інтересів держави у зв`язку з невиконанням та порушенням вимог законодавства України у сфері цивільного захисту, що призводить до порушення державних інтересів та встановлених державою гарантій по забезпеченню конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності, насамперед в умовах збройної агресії російської федерації проти України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, окружною прокуратурою відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру 12.08.2024 письмово повідомлено позивача про звернення до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано порядку, встановлено ст. 23 Закону України Про прокуратуру та підтверджено належним чином підстави для представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України.

Щодо заснування АТ Укртелеком шляхом корпоратизації, суд приймає до уваги наступне.

ВАТ Укртелеком створено згідно з наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації від 27.12.1999 №155 шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку Укртелеком у відкрите акціонерне товариство в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 №210/93 Про корпоратизацію підприємств та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 05.07.1993 №508.

Засновником товариства виступив Державний комітет зв`язку та інформатизації України (правонаступник Міністерство інфраструктури України).

Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 14.06.2011 №8 ВАТ Укртелеком змінило своє найменування на ПАТ Укртелеком.

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ Укртелеком, які відбулися 22.04.2021, змінено повне найменування з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на Акціонерне товариство Укртелеком.

Наразі, АТ Укртелеком є правонаступником ПАТ Укртелеком та ВАТ Укртелеком.

Згідно з ч. 3 ст. 86 ГК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.

За висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі № 924/592/20, від 12.10.2021 у справі № 924/1431/20).

Варто зазначити, що при корпоратизації держава зберігає контроль та вплив на об`єкт власності через корпоративні права щодо майна створеного акціонерного товариства.

Відповідно до вищезазначеного Указу Президента України, у разі прийняття рішення про приватизацію корпоратизованих товариств, їх засновники передавали державним органам приватизації для приватизації (продажу) тільки акції.

З огляду на зазначене, спірне майно належить до об`єктів загальнодержавного значення, а тому приватизація даного об`єкту заборонена законом.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню). До захисних споруд цивільного захисту належать сховища та протирадіаційні укриття (ч. 1 ст. 32 зазначеного Кодексу).

Відповідно до абз. 41 ч. 2 ст. 4 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна не підлягають приватизації захисні споруди цивільного захисту. Норма аналогічного змісту була закріплена у п. в ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна (в редакції Закону України від 03.02.2004 № 1413-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин щодо переходу сховища у приватну власність ВАТ Укртелеком).

Відповідно до п. 1.4. глави 1 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України 19.05.1999 № 908/68, до способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, належить, зокрема, використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 № 253 Про затвердження Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб.

Згідно з абз. 3 п. 25 Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 № 253 (в редакції постанови від 25.03.2009, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі приватизації (корпоратизації) державних підприємств захисні споруди виключаються з переліку майна підприємства, що підлягає приватизації (корпоратизації), і передаються в установленому порядку його правонаступникові на відповідальне зберігання. З правонаступником державного підприємства, що приватизується (корпоратизується), державним органом приватизації (засновником) укладається договір про безоплатне зберігання захисних споруд. Форма договору про безоплатне зберігання захисних споруд затверджується МНС за погодженням з Фондом державного майна.

Таким чином, єдиним можливим управлінським рішенням під час приватизації ВАТ Укртелеком могло бути виключення ЗСЦЗ за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5, з переліку майна ВАТ, що підлягає приватизації, та передача вказаного державного нерухомого майна на відповідальне зберігання відповідача.

Як вказано прокурором у відповіді на відзив, відповідач відповідних заходів своєчасно не вжив, чим допустив фактичне вибуття об`єкта державної власності із володіння держави, що не спростовано відповідачем під час розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

Спірне нерухоме майно ЗСЦЗ № 76441, розташоване за адресою: Харківська обл., м. Богодухів, площа Поштова, 5, є обмежено обороноздатним майном, не могло бути приватизовано, тобто можливість вибуття якого з державної власності законодавством не передбачена.

Отже особливо в умовах введеного в Україні воєнного стану, правовідносини, пов`язані з вибуттям об`єктів цивільного захисту із державної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність їх вибуття з державної власності такому суспільному інтересу не відповідає.

Верховний Суд у постанові від 08.11.2023 у справі № 918/1141/22 зазначив, що сам факт того, що протирадіаційні укриття можуть перебувати, у тому числі, у приватній власності, не може легітимізувати протиправність процесу їх відчуження з власності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, з-поміж іншого, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Суд погоджується з висновком прокурора, що рішення Виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 27.01.2004 № 10, яким оформлено право власності та видано свідоцтво про право власності ВАТ Укртелеком на 73/100 частини адміністративної будівлі та належні їй службові будівлі та споруди в м. Богодухові по пл. Комсомольській (нова назва Поштова), не відповідає вимогам ст. 178, 328 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна в частині включення до складу зазначеного об`єкта нерухомого майна захисної споруди цивільного захисту № 76441 площею 154,6 кв. м (підвальні приміщення № №31, 32, 33, 34, 35, 38).

Прокурор вважає, що визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету є ефективним способом захисту.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункт 100), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29). У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц відступила від висновку у своїй постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.

У пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.

За вказаних обставин, суд зазначає, що оскільки визнання недійсним зазначеного рішення не дозволить позивачу ефективно відновити володіння спірним майном, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 27.01.2004 № 10 в частині оформлення та видачі свідоцтва про право власності на підвальні приміщення загальною площею 154,6 кв.м., які є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташовану в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5, слід відмовити саме з мотивів неефективності обраного прокурором способу захисту прав позивача.

Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами статті 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є свідоцтво власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, прокурор послався на те, що визнання недійсним свідоцтва про право власності є ефективним способом захисту, оскільки відповідне судове рішення за змістом ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для припинення у Державному реєстрі речових прав на спірне нерухоме майно відповідного речового права за АТ Укртелеком.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.05.2021 у справі № 361/953/16-ц, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, що його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність такого способу захисту.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2024 у cправі № 927/1089/23.

Ураховуючи наведене, висновок прокурора про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно є обґрунтованим та відповідає наведеній вище правовій позиції Верховного Суду.

За таких обставин, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 11.02.2004, виданого Виконавчим комітетом Богодухівської міської ради, в частині підвальних приміщень загальною площею 154,6 кв. м, які є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташованою в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання повернути майно, суд зазначає наступне.

У статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічна норма закріплена у статті 321 ЦК України.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Як вже було зазначено, на момент виникнення спірних правовідносин існувала законодавча заборона на передання сховищ із державної у приватну власність.

Таким чином, користування та розпорядження приватним власником сховищем з порушенням законодавства, що передбачало заборону на передання таких об`єктів у приватну власність, потрібно розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідним майном, навіть якщо приватний власник зареєстрував своє право приватної власності на цей об`єкт.

Лише держава в особі її законодавчого органу є суб`єктом, уповноваженим визначати, які об`єкти цивільних прав підлягають обмеженню у цивільному обороті. При цьому, слід враховувати, що визначення обмежено оборотоздатних об`єктів є квінтесенцією дотримання балансу між публічними та приватними інтересами, а тому встановлення особливих умов обороту конкретного об`єкта повинно завжди є зваженим та обґрунтованим.

У даному випадку вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні об`єктом цивільного захисту сховищем № 76441 шляхом повернення такого об`єкту державі в особі Фонду державного майна України.

На правильності наведеного підходу вказує також Верховний Суд у постанові від 11.12.2024 у справі № 927/1089/23, ухваленої у тотожних правовідносинах, пов`язаних з поновленням прав держави на захисну споруду цивільного захисту, в якій зазначено:

"Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі). Враховуючи, що спірне протирадіаційне укриття не могло бути приватизовано, тобто право власності держави на нього не могло бути передано приватній особі, як правильно виснував суд першої інстанції, поновлення порушених прав держави у спірних правовідносинах могло відбутися внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто вимоги про усунення перешкод у користуванні майном яку, як вже зазначалося, прокурор в інтересах держави в особі ФДМ України у цій справі, серед інших, також заявив. Аналогічні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 922/221/24 та від 12.07.2024 у справі № 918/744/23, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

Таким чином, колегією суддів Верховного Суду у зазначеній справі у тотожних правовідносинах звернуто увагу судів усіх інстанцій, що негаторний позов (тобто позов власника, спрямований на усунення порушень належних йому правомочностей щодо такого майна, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном) є ефективним способом захисту у випадку протиправного зайняття приватними особами об`єктів, які не можуть передаватись у приватну власність.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається нормативними актами, що мають юридичну силу закону, зокрема Конституцією України, Законом України Про приватизацію державного і комунального майна.

Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Отже враховуючи правовий титул вказаних об`єктів у разі протиправної передачі їх у приватну власність, таке порушення необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням права держави на володіння відповідним майном.

Правомочність володіння - це передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Цивільне законодавство визначає право володіння як складову повноважень власника (ст. 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (ч. 1 ст. 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах.

Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до нього є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, доти суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права має відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежено оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами.

Фізичне зайняття обмежено оборотоздатних об`єктів та їх використання особою, яка з огляду на вимоги законодавства не могла набувати прав власності чи користування ними, не позбавляє права володіння ними дійсного власника таких об`єктів, але створює останньому перешкоди у здійсненні ним охоронюваного законом права користування своїм майном.

Навіть у випадку оформлення права приватної власності на виведені з цивільного обороту об`єкти нерухомого майна, такий власник не набуває статусу одноособового володільця спірним майном, оскільки за Українським народом зберігається його право на майно, що є об`єктом права власності народу, і таке право залишається неприпиненим.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунення існуючих перешкод чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Оскільки згідно із встановленим законами України правовим титулом об`єктів обмеженої оборотоздатності вони не можуть перебувати у приватній власності осіб, а тому і в їх володінні, достатніх правових підстав для подання у подібних правовідносинах віндикаційних позовів про витребування майна з чужого незаконного володіння та з володіння добросовісного набувача у порядку ст. 387, 388 ЦК України немає.

Окрім того, слід урахувати, що віндикаційні вимоги є титульними, тобто вказують на існування спору про право власності та вимагають доказування наявності цього права як умови задоволення віндикаційних вимог. Однак, право власності держави або територіальної громади на зазначені об`єкти установлене законом, а тому не потребує доказування правового титулу, що також вказує на відсутність підстав для використання правових механізмів захисту, передбачених ст. 387, 388 ЦК України.

Натомість, з огляду на правовий режим вказаних об`єктів та законодавчі обмеження щодо їх обороту, у даному спорі пред`являється негаторний позов згідно з ст. 391 ЦК України.

Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння, у зв`язку з чим, на відміну від віндикаційного позову, негаторний може бути заявлений упродовж усього часу тривання порушення прав на об`єкти згаданої категорії, а не з часу, коли держава в особі відповідного органу довідалася чи могла довідатися про відповідні порушення.

Ураховуючи наведене, ефективним способом захисту у даному випадку є пред`явлення негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні об`єктом цивільного захисту сховищем № 76441 шляхом повернення такого об`єкту державі в особі Фонду державного майна України.

За таких обставин, позовна вимога про зобов`язання Акціонерне товариство "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766) повернути на користь держави в особі Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) захисну споруду цивільного захисту № 76441, площею 154,6 кв.м, розташовану за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання права власності держави Україна в особі Фонду державного майна України на спірне нерухоме майно, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вказано у згаданій вище постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у cправі №927/1089/23, ухваленої у тотожних правовідносинах, пов`язаних з поновленням прав держави на захисну споруду цивільного захисту,: "Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі). Враховуючи, що спірне протирадіаційне укриття не могло бути приватизовано, тобто право власності держави на нього не могло бути передано приватній особі, як правильно виснував суд першої інстанції, поновлення порушених прав держави у спірних правовідносинах могло відбутися внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто вимоги про усунення перешкод у користуванні майном яку, як вже зазначалося, прокурор в інтересах держави в особі ФДМ України у цій справі, серед інших, також заявив.

Отже у даному випадку належним, достатнім та ефективним способом захисту порушеного права держави на належне їй спірне майно, що вибуло з власності поза її волею, є позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути його на користь держави в особі Фонду державного майна України, що, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги в частині визнання права власності держави Україна в особі Фонду державного майна України () на частину підвальних приміщень загальною площею 154,6 кв. м, яка є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташовану в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5, оскільки даний спосіб захисту не є ефективним.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Такий підхід у судовій практиці є усталеним (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96), від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.34)) (пункти 241- 243 постанови Великої Палати від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).

З огляду на зазначене, оскільки прокурором заявлено негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем доти поки існує відповідне правопорушення, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

Окрім того, суд зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, Щокін проти України від 14.10.2010, Сєрков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004, East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Оцінюючи зазначені критерії в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що задоволення позову не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції та неправомірного втручання у право власності АТ "Укртелеком" на спірне майно, оскільки таке втручання відповідає вимогам закону, оскільки набуття АТ "Укртелеком" права власності на спірне майно суперечить приписам законодавства щодо імперативної заборони приватизації захисних споруд цивільної оборони, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до суспільного інтересу в умовах триваючої збройної агресії рф проти України та є пропорційним, враховуючи доведену недобросовісну поведінку набувача майна у приватну власність через те, що немає жодних підстав вважати, що перед тим, як вчиняти дії, спрямовані на набуття спірного майна в процесі приватизації, у АТ "Укртелеком" були перешкоди ознайомитися із зазначеними вище вимогами законодавства та зробити висновки щодо режиму цього об`єкта та неможливості набуття на нього права приватної власності, а повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2024 року в розмірі 3028,00 грн.

У даному випадку позов було подано в електронній формі, за подачу якого згідно вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За подання до суду цього позову позивач мав сплатити судовий збір в сумі 27 026,41 грн, фактично ж сплачено 33 783,02 грн згідно платіжної інструкції №2141 від 19.08.2024, а отже позивачем зайво сплачено судовий збір в сумі 6 756,61 грн (33 783,02 грн - 27 026,41 грн).

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже суд звертає увагу прокурора, що він має право на повернення з Державного бюджету України зайво сплаченого судового збору в сумі 6 756,61 грн на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, після подання відповідного клопотання.

Ураховуючи вищенаведене та те, що позов задоволено частково, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 22 181,61 грн, решта суми судового збору в сумі 4 844,80 грн - на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 41, 92, 124, 129, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. 2, 32 Кодексу цивільного захисту України, ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна, ст. 1, 7 Закону України Про приватизацію державного майна, ст. 15, 16, 32, 178, 257, 261, 267, 317, 321, 326, 392 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та ст. 4, 20, 53, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди власнику державі в особі Фонду державного майна України () у користуванні та розпорядженні захисною спорудою цивільного захисту № 76441, розташованою у нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 11.02.2004, виданого Виконавчим комітетом Богодухівської міської ради, в частині підвальних приміщень загальною площею 154,6 кв. м, які є захисною спорудою цивільного захисту сховищем з обліковим номером 76441, розташованою в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, м. Богодухів, площа Поштова, 5;

- зобов`язати Акціонерне товариство "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766) повернути на користь держави в особі Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) захисну споруду цивільного захисту № 76441, площею 154,6 кв.м, розташовану за адресою: Харківська область, м. Богодухів, пл. Поштова, 5.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 22 181,61 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати накази в установленому порядку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "20" січня 2025 р.

Суддя І.О. Чистякова