ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2025 р. Справа№ 910/5164/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Левченко О.В. (в залі суду),

від відповідача: Михалевич М.М. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 (повний текст складено 25.10.2024)

у справі № 910/5164/24 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітязь»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 2 603 677,47 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітязь» (далі - ТОВ «Вітязь») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») 2 603 677,47 грн, з яких 1 823 886,48 грн боргу із виплати дивідендів, 133 221,53 грн 3% річних, 646 569,46 грн інфляційних втрат.

На обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Вітязь» зазначає, що ПАТ «Укрнафта» не виплатило йому, акціонеру з 26.07.2018 по 07.11.2022 та власнику 51 204 простих іменних акцій, дивіденди за 2018 рік. Дивіденди підлягали виплаті з 15.06.2021 по 17.11.2021 у розмірі 35,62 грн на одну просту акцію, що разом становить 1 823 886,48 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 задоволено повністю позов ТОВ «Вітязь» до ПАТ «Укрнафта». Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Вітязь» 1 823 886,48 грн боргу із виплати дивідендів, 646 569,46 грн інфляційних втрат, 133 221,53 грн 3% річних, 31 244,14 грн судового збору, 27 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та правильність наданих з позовною заявою розрахунків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2024, ПАТ «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати; у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вітязь» відмовити в повному обсязі; у разі залишення апеляційної скарги без задоволення зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції до суми не більше 8 250,00 грн.

Відповідач вважає оскаржуване рішення такими, що прийняте без повного врахування обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що переказував на рахунок ПАТ «Національний депозитарій України» 30 072 756,24 грн для виплати акціонерам Товариства дивідендів за 2018 рік, однак ПАТ «Національний депозитарій України» кошти повернуло в повному обсязі.

В частині оскаржуваного рішення щодо витрат на правничу допомогу апелянт вважає, що стягнута судом сума не відповідає фактичним обставинам та не є співмірною з урахуванням тих доказів, які були подані стороною позивача на підтвердження їх понесення.

Позиції учасників справи.

ТОВ «Вітязь» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог ПАТ «Укрнафта» заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач також зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в суді апеляційної інстанції, які ТОВ «Вітязь» очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складається з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі суми орієнтовно 15 000 грн. Остаточний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справи у суді апеляційної інстанції, разом із відповідними документами, що підтверджують зазначені витрати, в т.ч. докази щодо обсягу наданих адвокатами послуг та їх вартості, будуть надані за результатами судового розгляду справи у порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5164/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 до надходження матеріалів справи №910/5164/24.

28.11.2024 матеріали справи №910/5164/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/5164/24. Розгляд справи призначено на 20.01.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Відповідно до п. 3.1 статуту ПАТ «Укрнафта» в чинній редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 (протокол №29 від 19.09.2019), розміщеному у вільному доступі на сайті відповідача (далі - статут), акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, відповідно до положень цього статуту та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.2 статуту кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства (п. 6.1 статуту).

Згідно з п. 6.16 статуту документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України (п. 6.17 статуту).

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу (п. 6.18 статуту).

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою товариства (п. 6.20 статуту).

Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати (п. 6.21 статуту).

18.05.2021 загальні збори акціонерів ПАТ «Укрнафта» (протокол №31 від 18.05.2021) з сімнадцятого питання порядку денного (розподіл прибутку Товариства за підсумками 2018 року) вирішили таке:

- на виконання ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн (один мільярд дев`ятсот тридцять один мільйон шістсот дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 20 копійок), що складає 30% чистого прибутку Товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком;

- решту чистого прибутку Товариства за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн (чотири мільярди п`ятсот шість мільйонів п`ятсот вісімдесят одна тисяча чотириста сімдесят три гривні 80 копійок), що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку.

- затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями ПАТ «Укрнафта» за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн (один мільярд дев`ятсот тридцять один мільйон шістсот дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 20 копійок);

- нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затвердити у розмірі 35,62 грн (тридцять п`ять гривень 62 копійки).

Рішенням наглядової ради ПАТ «Укрнафта» від 27.05.2021 (протокол №9/21 засідання Наглядової ради ПАТ «Укрнафта» від 27.05.2021) встановлено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021, спосіб виплати дивідендів - виплату дивідендів здійснити через депозитарну систему України, строки виплати дивідендів за підсумками 2018 року: дата початку строку виплати дивідендів - 15.06.2021, дата закінчення строку виплати дивідендів - 17.11.2021.

Станом на 18.05.2021 та на 11.06.2021 ТОВ «Вітязь» було власником 51 204 простих іменних акцій ПАТ «Укрнафта», що підтверджується виписками про стан рахунку в цінних паперах.

ПАТ «Укрнафта» у строк до 17.11.2021 мало виплатити ТОВ «Вітязь» 1 823 886,48 грн (51204 шт х 35,62 грн).

Відповідач виплати не здійснив.

22.12.2021 ПАТ «Укрнафта» видало розпорядження Центральному депозитарію здійснити виплату доходів за результатами діяльності у 2018 році та перерахувати дивіденди власникам цінних паперів, перерахувавши 23.12.2021 ПАТ «Національний депозитарій України» для такої виплати 30 072 756,24 грн.

23.12.2021 ПАТ «Національний депозитарій України» відхилив розпорядження відповідача від 22.12.2021 з підстав, передбачених Порядком виплати акціонерним товариством дивідендів, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.04.2016 №391 (далі - Порядок), а саме на підставі абз. 5 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку (у разі отримання Центральним депозитарієм розпорядження акціонерного товариства про виплату дивідендів, яке містить інформацію про таку виплату частками, та перерахування акціонерним товариством Центральному депозитарію коштів для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску, Центральний депозитарій відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження).

29.12.2021 на виконання розпорядження від 22.12.2021 ПАТ «Укрнафта» повторно перерахувало 30 072 756,24 грн ПАТ «Національний депозитарій України», яке у той же день повернуло кошти у зв`язку з відмовою від виконання розпорядження з наведених вище причин.

11.02.2022 ПАТ «Укрнафта» видало розпорядження Центральному депозитарію здійснити виплату доходів за результатами діяльності у 2018 році та перерахувати дивіденди власникам цінних паперів, перерахувавши 11.02.2022 ПАТ «Національний депозитарій України» для такої виплати 12 408 534,48 грн.

11.02.2022 ПАТ «Національний депозитарій України» відхилив розпорядження ПАТ «Укрнафта» від 11.02.2022 з підстави, передбаченої абз. 5 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку, та 11.02.2022 повернув кошти відповідачу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За змістом ст. 152 ЦК України акціонерне товариство є господарським товариством, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Особливості діяльності акціонерних товариств встановлюються Законом України "Про акціонерні товариства".

Статтею 158 ЦК України визначено, що акціонерне товариство може виплачувати акціонерам частину свого чистого прибутку з розрахунку на одну належну їм акцію певного типу та/або класу. Порядок виплати дивідендів визначається законом та статутом акціонерного товариства.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

За приписами ч. 1-3 ст. 20 Закону України "Про акціонерні товариства" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

Усі акції товариства є іменними. Акції товариств існують виключно в бездокументарній формі.

Акціонерне товариство може здійснювати розміщення акцій двох типів - простих та привілейованих. Статутом товариства може передбачатися розміщення одного чи кількох класів привілейованих акцій, що надають їх власникам різні права.

Товариство не може встановлювати обмеження щодо кількості акцій або кількості голосів за акціями, що належать одному акціонеру.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику-акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

За змістом ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів.

Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори.

Акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори).

Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року.

До порядку денного річних загальних зборів обов`язково вносяться питання, передбачені п. 11 (затвердження річного звіту товариства), 12 (розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом) і 24 (прийняття рішення за наслідками розгляду звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу, звіту ревізійної комісії (ревізора) ч. 2 ст. ст. 33 цього Закону.

Пунктами 12, 15, 27 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів згідно із законом та/або статутом товариства.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління товариством - загальними зборами товариства. Прийняття такого рішення належить до виключної компетенції загальних зборів.

Отже, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати, у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням.

Таким чином задоволення позовних вимог про стягнення дивідендів є можливим виключно за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. В іншому разі дії суду призведуть до втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 13.10.2021 у справі № 910/12317/18 та від 02.02.2023 у справі № 910/10164/21.

З прийняттям товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником (акціонером) у товариства виникає обов`язок виплатити дивіденди без будь-яких додаткових умов у встановлений у рішенні загальних зборів строк. Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами. Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, «законне очікування», що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України» (п. 166).

Разом із тим відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Суд встановив, що 18.05.2021 загальні збори акціонерів ПАТ «Укрнафта» (протокол №31 від 18.05.2021) з сімнадцятого питання порядку денного (розподіл прибутку Товариства за підсумками 2018 року) вирішили: на виконання ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн, що складає 30% чистого прибутку Товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком; решту чистого прибутку Товариства за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку; затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями ПАТ «Укрнафта» за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн; нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затвердити у розмірі 35,62 грн.

Рішенням наглядової ради ПАТ «Укрнафта» від 27.05.2021 (протокол №9/21 засідання Наглядової ради ПАТ «Укрнафта» від 27.05.2021) встановлено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021, спосіб виплати дивідендів - виплату дивідендів здійснити через депозитарну систему України, строки виплати дивідендів за підсумками 2018 року: дата початку строку виплати дивідендів - 15.06.2021, дата закінчення строку виплати дивідендів - 17.11.2021.

Станом на 18.05.2021 та на 11.06.2021 ТОВ «Вітязь» було власником 51 204 простих іменних акцій ПАТ «Укрнафта», що підтверджується виписками про стан рахунку в цінних паперах.

Отже, ПАТ «Укрнафта» у строк до 17.11.2021 мало виплатити ТОВ «Вітязь» 1 823 886,48 грн (51204 шт х 35,62 грн).

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач як акціонер ПАТ "Укрнафта" має право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року відповідно до кількості належних йому акцій.

Послідовність дій акціонерного товариства, професійних учасників депозитарної системи України, депозитаріїв-кореспондентів, номінальних утримувачів з виплати акціонерним товариством дивідендів, порядок та строки перерахування дивідендів особам, які мають право на отримання дивідендів, встановлює Порядок.

Першим етапом, у разі обрання акціонерним товариством способу виплати через депозитарну систему України, є забезпечення акціонерним товариством зарахування коштів, що підлягають виплаті особам, які мають право на отримання дивідендів, на грошовий рахунок Центрального депозитарію в Національному банку України (абз. 1 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ). Для виплати дивідендів акціонерне товариство перераховує на грошовий рахунок Центрального депозитарію в Національному банку України суму дивідендів у повному обсязі або частками, якщо це передбачено рішенням загальних зборів або наглядової ради товариства (абз. 3 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ). У випадку перерахування акціонерним товариством Центральному депозитарію дивідендів частками товариство зазначає про це у розпорядженні про виплату дивідендів, яке надається Центральному депозитарію (абз. 4 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ). У разі отримання Центральним депозитарієм розпорядження акціонерного товариства про виплату дивідендів, яке містить інформацію про таку виплату частками, та перерахування акціонерним товариством Центральному депозитарію коштів для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску, Центральний депозитарій відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження (абз. 5 підп. 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ).

Суми коштів, які були перераховані відповідачем на підставі розпоряджень від 22.12.2021 та від 11.02.2022 ПАТ «Національний депозитарій України», та зміст цих розпоряджень не забезпечували збереження пропорційності їх розподілу між власниками акцій, а тому відсутні підстави вважати, що невиплата дивідендів мала місце внаслідок неправомірних дій Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», а відповідач є таким, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог ТОВ «Вітязь» до ПАТ «Укрнафта» про стягнення дивідендів.

Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у відповідача виник обов`язок із сплати дивідендів, тобто виникло грошове зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 625 ЦК України. Ця норма встановлює відповідальність за порушення будь-якого грошового зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і такого, що не засновано на договорі.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим судом розрахунок нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Вітязь» 646569,46 грн інфляційних втрат та 133221,53 грн 3% річних.

Щодо оскаржуваного рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві ТОВ «Вітязь» навело попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно понесло у зв`язку із розглядом справи - 61 244,14 грн, які складаються з судового збору за подання позовної заяви в розмірі 31 244,14 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

До позовної заяви ТОВ «Вітязь» долучило договір про надання правової допомоги від 17.04.2024 та додаткову угода №1 до цього договіру.

27.05.2024, 07.06.2024, 19.07.2024 ТОВ «Вітязь» зверталось до суду з клопотаннями про долучення доказів у справі № 910/5164/24, з якими надавало докази на підтвердження розміру витрат ТОВ «Вітязь» на професійну правничу допомогу.

До зазначений клопотань ТОВ «Вітязь» долучило акти приймання-передачі наданих послуг №01 від 30.04.2024, №04 від 30.05.2024 та №07 від 28.06.2024.

Заявник просив стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у цій справі, яка станом на 19.07.2024 складає 27 000,00 грн.

З наданих ТОВ «Вітязь» доказів суд встановив, що 17.04.2024 ТОВ «Вітязь» (замовник) уклало з Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський правовий альянс» договір про надання правової допомоги (далі - договір).

Додатковою угодою № 1 від 17.04.2024 до договору сторони визначили вартість послуг адвокатського об`єднання з надання правничої допомоги, порядок їх оформлення та оплати.

Так, згідно з п. 1.1 додаткової угоди №1 від 17.04.2024 вартість послуг за підготовку позовної заяви про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь замовника дивідендів за 2018 рік, інфляційних втрат та трьох процентів річних, підготовку процесуальних документів та представництво інтересів замовника (ТОВ «Вітязь») в суді становить 1 250,00 грн без ПДВ, ПДВ 20% - 250,00 грн, всього з урахуванням ПДВ вартість послуг складає 1 500 грн за годину роботи одного адвоката.

Замовник сплачує вартість наданих послуг протягом 5 днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг на підставі рахунку від виконавця (п. 1.2 додаткової угоди №1).

30.04.2024 ТОВ «Вітязь» та виконавець підписали акт №01 приймання-передачі наданих послуг згідно з додатковою угодою №1 до договору на суму 10 500,00 грн (з ПДВ).

Згідно з цим актом виконавець надав послуги:

1. Первісна консультація замовника щодо оформлення та подання позовної заяви про стягнення з ПАТ «Укрнафта» дивідендів за 2018 рік, інфляційних втрат та трьох процентів річних; складання для замовника переліку документів для обґрунтування правової позиції щодо захисту його прав та інтересів в процесі - 2 год, всього на суму 2 500,00 грн (без ПДВ);

2. Підготовка, узгодження з замовником проєкту позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь замовника дивідендів за 2018 рік, інфляційних втрат та 3% річних, підготовка розрахунку суми, що стягується, індексу інфляції та 3% річних, підготовка проєкту клопотання про витребування доказів; консультування замовника щодо порядку подання позовної заяви, клопотання та додатків через підсистему Електронний суд ЄСІКС - 5 год, всього на суму 6 250,00 грн (без ПДВ).

Зазначені послуги ТОВ «Вітязь» оплатило 24.05.2024 платіжною інструкцією №2917.

30.05.2024 сторони підписали акт №04 приймання-передачі наданих послуг згідно з додатковою угодою №1 до договору на суму 7 500,00 грн (з ПДВ).

Згідно з цим актом виконавець надав послуги: правова допомоги у травні 2024 року: підготовка та подання до суду відповіді на відзив у справі №910/5164/24 - 5 год, всього на суму 6 250,00 грн (без ПДВ).

Зазначені послуги ТОВ «Вітязь» оплатило 04.06.2024 платіжною інструкцією №2929.

28.06.2024 сторони підписали акт №07 згідно з яким виконавець надав послуги на суму 9 000,00 грн (з ПДВ), а саме:

1. правова допомога у червні 2024 року: подача клопотання про долучення доказів у справі №910/5164/24 - 1 год, всього на суму 1 250,00 грн (без ПДВ);

2. правова допомогу у червні 2024 року: підготовка та участь в судовому засіданні 03.06.2024 у справі №910/5164/24 - 5 год, всього на суму 6 250,00 грн (без ПДВ).

Зазначені послуги ТОВ «Вітязь» оплатило 16.07.2024 платіжною інструкцією №2968.

ПАТ «Укрнафта» надало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

У поданому клопотанні ПАТ «Укрнафта» вважає неспівмірним та не доведеним розмір заявлених ТОВ «Вітязь» витрат на професійну правничу допомогу та просить суд визнати неспівмірним та недоведеним розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений стороною позивача та зменшити їх до розміру не більше 8 250,00 грн з ПДВ.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Вітязь» надало належні докази понесення 27 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги від 17.04.2024, акти приймання-передачі наданих послуг №01 від 30.04.2024 на суму 10500,00 грн, №04 від 30.05.2024 на суму 7500,00 грн, №07 від 28.06.2024 на суму 9000,00 грн; платіжні інструкції, ордер, свідоцтво).

Місцевий суд також зазначив, що ПАТ «Укрнафта» не довело неспівмірність цих витрат.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абз. 2 пп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Окрім цього, у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Вітязь» надало належні докази понесення 27 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги від 17.04.2024, акти приймання-передачі наданих послуг №01 від 30.04.2024 на суму 10500,00 грн, №04 від 30.05.2024 на суму 7500,00 грн, №07 від 28.06.2024 на суму 9000,00 грн; платіжні інструкції, ордер, свідоцтво), а ПАТ «Укрнафта» не довело неспівмірність цих витрат.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/5164/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/5164/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/5164/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.01.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак