ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2025 р. Справа № Б8/180-10 (367/768/23)

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1

до:

1) Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»;

2) ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

- ОСОБА_3 ;

- керуючий санацією В`язовченко Анатолій Михайлович

про визнання недійсним договору

у межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»

Представники учасників:

від позивача: Столяр О.І.;

від відповідача ( ОСОБА_2 ): ОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 (Позивач, ОСОБА_1 ) є власницею земельної ділянки.

На земельній ділянці Позивачки розташовані об`єкти нерухомого майна будівлі та споруди.

ОСОБА_2 (Відповідач 2, ОСОБА_2 ) та Приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» (Відповідач 1, Завод) уклали договір купівлі-продажу з відкладальною обставиною, за умовами якого Завод передає ОСОБА_2 виробничо-складські приміщення, розташовані на земельній ділянці Позивача.

Позивач вважає, що, уклавши відповідний правочин, відповідачі порушують її право власності на земельну ділянку та оспорює договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень.

ОСОБА_2 вважає, що Позивачкою як власником земельної ділянки, створюються перешкоди у реалізації ним ОСОБА_2 повноважень власника нерухомості, яка розташована на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 і яку він придбав на підставі оспорюваного правочину.

ОПИСОВА ЧАСТИНА:

ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської від 27.04.2023 у справі №367/768/23 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської від 14.05.2024 у справі №367/768/23 залучено до участі у справі арбітражного керуючого В`язовченка А.М.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.05.2024 у справі №367/768/23 справу передано за підсудністю до Господарського суду Київської області для розгляду в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», номер справи №Б8/180-10, провадження у якій здійснювалося Господарським судом Київської області.

12.09.2024 до Господарського суду Київської області надійшла справа №367/768/23.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу для розгляду справи №Б8/180-10 (367/768/23) призначено суддю Гребенюк Т.Д.

За змістом ч.1 ст. 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником.

Ухвалою Суду від 03.12.2024 було припинено провадження у справі №Б8/180-10 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» у зв`язку з виконанням боржником усіх зобов`язань перед кредиторами.

У разі закриття / припинення провадження у справі про банкрутство вирішення спорів, стороною в яких є боржник, у межах справи про банкрутство завершується їх розглядом по суті суддею, якому були передані такі справи автоматизованою системою документообігу суду, з ухваленням відповідного судового рішення, що узгоджується з принципом «незмінність складу суду», задля недопущення створення для сторін перешкод у реалізації права на судовий захист і загрози сутності гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права сторін на доступ до суду та ефективний засіб захисту впродовж розумного строку.

Зазначені висновки відповідають положенням ч. 2 ст. 31 ГПК України, відповідно до яких справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 5017/2833/2012 та від 26.05.2022 у справі № 908/1730/18 (908/3089/20).

Присутні у судовому засіданні 24.12.2024 повноважні представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що вважають справу підсудною цьому Суду та клопотань про передачу справи до іншого суду не заявляли.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

17.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, яка була прийнята судом до розгляду ухвалою від 28.10.2024., постановленою без виходу до нарадчої кімнати.

23.10.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_5 (вх.№10563/24) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

05.11.2024 до суду від позивача надійшли клопотання про витребування доказів, яке було задоволено (Ухвала Суду від 07.11.2024).

02.06.2023 та 07.11.2024 до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив.

19.11.2024 до суду на виконання вимог Ухвали від 07.11.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення частини витребуваних судом доказів та клопотання про повторне витребування доказів.

Ухвалою Суду від 20.11.2024 було задоволено клопотання Позивача про витребування доказів від 19.11.2024, на виконання вимог якої 29.11.2024 до суду надійшли витребувані докази.

Ухвалою Суду від 03.12.2024 було припинено провадження у справі №Б8/180-10 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» у зв`язку з виконанням боржником усіх зобов`язань перед кредиторами.

04.12.2024 до суду від Позивача надійшли додаткові пояснення.

23.12.2024 до суду від ОСОБА_3 надійшли пояснення.

23.12.2024 та 24.12.2024 до суду від ОСОБА_2 надійшли пояснення.

Ухвалою Суду від 24.12.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.01.2025 та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 Вх.№10563/24 від 23.10.2024 року про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

У судове засідання 14.01.2025 прибув представник Позивача ОСОБА_1 та Відповідача ОСОБА_2 , представники інших учасників судової справи у судове засідання не прибули.

За змістом ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні секретар судового засідання доповів суду, що про дату судового засідання 14.01.2025 сторони були повідомлені належним чином; Відповідач 1 - Приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» просив суд розглянути справу без його участі; треті особи про причини неявки не повідомили, про розгляд справи та, зокрема, про судове засідання з розгляду справи по суті, були повідомлені належним чином.

За наведених обставин, Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 14.01.2025, за відсутності представників Відповідача 1 та третіх осіб, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Представник Позивача підтримав позовні вимоги, представник Відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 14.01.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що укладенням спірного договору купівлі-продажу безпосередньо порушене майнове право (право власності) Позивача на земельну ділянку, оскільки з набуттям права власності на виробничо - складські приміщення на підставі цього договору ОСОБА_2 з посиланням на ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України в межах цивільної справи №367/8253/21 оспорює та не визнає право власності Позивача на дану земельну ділянку, вимагає поділу - належної позивачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 12.05.2017 року та припинення права власності Позивача; а в межах справи № 367/7838/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном прагне усунути перешкоди в користуванні ним цими приміщеннями та претендує в зв`язку з цим на частину земельної ділянки, яка знаходиться під цими будівлями та необхідна для їх обслуговування, яка належить Позивачу.

Серед інших підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним, Позивач, з посиланням на положення ст. 42 КУзПБ, зазначає, що ОСОБА_2 є заінтересованою особою зі сторони боржника справі про банкрутство - ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»; оплата за договором не здійснювалась; договір є вчиненим на шкоду інтересам боржника і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника; договір укладено директором з перевищенням повноважень.

ОСОБА_2 заперечує проти позову виходячи з того, що Позивач, купуючи у 2017 році земельну ділянку та розташовані на ній окремі будівлі, які згодом стали предметом купівлі-продажу за оспорюваним правочином, повністю усвідомлювала, що виробничо-складські приміщення належать ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» та входять до переліку будівель і споруд, які придбала Позивач; директор Заводу мав уповноваження на укладення спірного договору; Завод отримав від ОСОБА_2 кошти у розмірі 3038000,00 грн. до посвідчення спірного Договору, про що зазначено в самому оспорюваному договору; позивач не є кредитором боржника, а тому у останнього відсутні підстави заявляти позов з підстав передбачених КУзПБ; позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Також, Відповідач 2 вказує, що у Позивача відсутні порушені права, адже вона не є стороною спірного Договору. ОСОБА_2 , вважає, що Позивачем як власником земельної ділянки, чиняться перешкоди у реалізації ним прав власника будівель.

ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» у клопотанні про розгляд справи за відсутності відповідача 1 від 18.07.2023 заперечує проти вимог в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

ОСОБА_3 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечує проти позову виходячи з того, що Позивач не є стороною оспорюваного правочину, тобто його умови ніяк не стосуються прав позивача; Позивач не є учасником справи про банкрутство Заводу, а тому посилання на порушення законодавства про банкрутство є безпідставними; ОСОБА_3 зазначає, що ним було повідомлено Позивача про знаходження на проданій ним Позивачеві земельній ділянці складських приміщень, які на той час належали ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» та у подальшому були продані ОСОБА_2 , та про те, що Позивач необхідно буде надати можливість користуватись приміщеннями їх власнику ОСОБА_2

ОСОБА_6 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, власної позиції по суті спору Суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, Суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 1.1621 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази (надалі земельна ділянка).

Так, 12.05.2017 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстровано в реєстрі за №803 (надалі Договір №803), відповідно до умов якого продавець передав належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 1.1621 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази(надалі земельна ділянка) (т.1, а.с. 41-44).

Відповідно до п. 9 Договору №803, продавець гарантує, що земельна ділянка, що є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, в іпотеці та під податковою заставою не перебуває, прав на неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, судового спору щодо неї немає, як внесок до статутного капіталу юридичних не внесена, шлюбні договори відносно відчужуваної земельної ділянки не укладалися. Будь-які обмеження, щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, відсутні.

Згідно з п. 11 Договору №803 продавець свідчить, що земельна ділянка вільна для її використання за цільовим призначенням.

Право власності на земельну ділянку, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права, згідно ст. 125 Земельного Кодексу (п. 12 Договору №803).

Як свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86932614 від 12.05.2017, за Позивачем було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (т.1, а.с. 16).

Також ОСОБА_1 є власницею будівель і споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Так, 12.05.2017 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстровано в реєстрі за №807 (надалі Договір №807), відповідно до умов якого продавець передав належні йому на праві приватної власності будівлі та споруди, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 34-37).

Згідно п. 1.3. Договору, опис нерухомого майна: гаражні бокси-прохідна «А», загальною площею 378.7 кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343.1 кв.м.; офісно- складські приміщення «Г», загальною площею 565.3 кв.м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34.1 кв.м.; котельня «З», загальною площею 215,3 кв.м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95.2 кв.м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25,8 кв.м.; сарай «Л»; сарай «М»; вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа № 1 -3; пожежний резервуар №4.

Згідно п. 1.11. Договору, відчужуване нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 1,6221га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з посвідченням цього договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та державну реєстрацію права власності№86932930 від 12.05.2017, Позивач є власником будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місцярозташування - кадастровий номер: :01:015:0005, на підставі вказаного Договору №807 (т.1, а.с. 15).

І земельна ділянка, і розташовані на ній будівлі і споруди були придбані ОСОБА_1 у ОСОБА_3 , який, в свою чергу, набув право власності на земельну ділянку і розташовані на ній об`єкти нерухомого майна в процедурі санації боржника ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція".

Так, 04.05.2017 р. між ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" (продавець) в особі керуючого санацією - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук 1.В., зареєстровано в реєстрі за №414 (надалі Договір №414), відповідно до умов якого продавець передав належну йому на праві приватної власності земельну ділянку у власність покупця, а покупець прийняв (купив) у приватну власність земельну ділянку, площею 1.,1621 га, у тому числі за земельними угіддями (гектарів): землі промисловості - 1.6221; цільове призначення - для обслуговування виробничої бази; кадастровий номер :01:015:0005, розташовану за адресою Київська обл., місто Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Бакала, 54 (т.2, а.с. 27 28).

04.05.2017 між ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" (продавець) в особі керуючого санацією Лахненка Є.М. та Завертайлом (покупець) укладено Договір купівлі-продажу будівель і споруд, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., зареєстрований в реєстрі за № 413 (надалі Договір №413), відповідно до умов якого продавець продав (передав) належні йому на праві приватної власності будівлі і споруди, а покупець купив (прийняв) у приватну власність будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське. вул. Бакала 54 (п. 1 Договору) (т.2, а.с. 29 30).

Згідно п. 2. Договору, будівлі та споруди належать продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради 13.12.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 30.10.2012 за №160.

Згідно п. 3. Договору №413, до складу будівель і споруд, що відчужуються за даним договором належать: гаражні бокси - прохідна «А», загальною площею 378.7 кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343,1 кв.м.; офісно- складські приміщення «Г», загальною площею 565.3 кв.м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34.1 кв.м.; котельня «З», загальною площею 215.3 кв.м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95.2 кв.м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25,8 кв.м.; сарай «Л»; сарай «М»; вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа № 1 - 3; пожежний резервуар №4.

Згідно п. 4. Договору №413, будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 1,6221 (одна ціла шість тисяч двісті двадцять одна десятитисячна) га, наданої для обслуговування виробничої бази, кадастровий номер - :01:015:0005, що належить продавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №439179, виданого Коцюбинською селищною радою 18.12.2012 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00070 від 18.12.2012.

30.04.2021 між ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» (продавець), Відповідач 1 в особі директора Остроушка В.І., який діє на підставі Статуту, та Арутюновим Ю.О. укладено Договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області М.С. Нельзіним, зареєстровано в реєстрі за №1896, відповідно до умов якого, продавець передав належні йому на праві приватної власності виробничо-складські приміщення, що знаходяться за адресою смт. Коцюбинське, вул. Бакала, 54-А (т. 1, ас. 97-97а).

Саме вказаний договір оспорюється Позивачем у цьому судовому процесі.

Відповідно до п. 1 оспорюваного Договору, продавець зобов`язується передати виробничо-складські приміщення, що знаходяться у місті Ірпінь, смт. Коцюбинське, Київської області, вул. Бакала №54-А у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти відчужувані виробничо-складські приміщення і сплатити за них грошову суму, визначену цим договором.

Загальна площа виробничо-складських приміщень складає 1217.7 кв.м.; виробничо-складські приміщення складаються зі складу, площею 330 кв.м.; цеху, площею 557 кв.м. та складу, площею 330 кв.м.

Виробничо-складські приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,16920 га., що знаходиться по вулиці Бакала 54А у місті Ірпінь, смт. Коцюбинське, Київської області. з відкладальною обставиною.

Як свідчить п.1 Договору, вказаний договір укладено з відкладальною обставиною.

Відкладальною обставиною за цим договором є присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, на якій розташовані вищевказані виробничо-складські приміщення, що знаходиться по вулиці Бакала, 54а у місті Ірпінь, смт. Коцюбинське, Київської області. Настання відкладальної обставини підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку або іншим документом, що підтверджує внесення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

Після настання відкладальної обставини покупець звертається до нотаріуса для внесення відомостей про земельну ділянку площею 0,16920 га, що знаходиться по вулиці Бакала 54А у місті Ірпінь, смт. Коцюбинське, Київської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначено в тому ж п.1 оспорюваного Договору, станом на сьогодні, будівля розташована на земельній ділянці кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221га, що знаходиться по вулиці Бакала 54 у місті Ірпінь, смт. Коцюбинське, Київської області, яка перебуває у приватній власності.

У відповідності до п.3 спірного Договору, за домовленістю Сторін цей продаж вчиняється за 3 038 000 гривень. Вказану суму грошей Продавець отримав від Покупця повністю до посвідчення даного договору в порядку, визначеному законодавством.

У п. 5 спірного Договору вказано, що відчужувані виробничо-складські приміщення візуально оглянуті Покупцем до посвідчення даного договору і знаходиться у стані, який повністю придатний для використання їх за цільовим призначенням, недоліків та дефектів немає.

Згідно з п. 6 спірного Договору, представник продавця заявляє, що відчужувані виробничо-складські приміщення до моменту укладення цього договору нікому іншому не відчужені, під забороною (арештом), у заставі (іпотеці), у тому числі податковій, не перебувають, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передані, судового спору щодо них, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб немає, а також права третіх осіб на виробничо-складські приміщення як в межах, так і за межами України, у тому числі права наймача (орендаря), право довічного користування тощо відсутні.

Відповідно до п. 7 спірного Договору, продавець зобов`язується звільнити виробничо-складські приміщення, вилучити ключі від відчужуваних виробничо -складських приміщень в осіб, які їх мали, і передати виробничо-складські приміщення покупцеві не пізніше 11.05.2021 року.

Упродовж цього терміну, тобто до 11.05.2021, продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти відчужувані виробничо-складські приміщення з їх приналежностями та документи (технічний паспорт тощо), що стосуються виробничо-складських приміщень та підлягає переданню разом із зазначеними виробничо-складськими приміщеннями, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

Право власності на відчужувані виробничо-складські приміщення виникає у Покупця за цим договором з моменту його державної реєстрації.

За змістом п.2 оспорюваного Договору, право власності підтверджується державною реєстрацією на вказані виробничо-складські приміщення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як свідчать надані учасниками провадження докази, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №САВ035033 від 28.12.2006 (т. 2, а.с.43), ЗАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" є власником нерухомого майна за адресою смт. Коцюбинське, вул. Бакала, 54 а саме: гаражні бокси й прохідна «А». загально - площею 378,7 кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343.1 кв.м.; офісно- складські приміщення «Г», загальною площею 565,3 кв.м.; виробничо-складські приміщення літер «Д» площею 1217,7кв.м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167.3 кв.м.: трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34,1 кв.м.: котельня «З», загальною площею 215,3 кв.м; водонапірна вежа «И», загальною площею 95,2 кв.м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25.8 кв.м.; сарай «Л»; сарай «М»; туалет «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; сарай «У»: огорожа № 1 -3: пожежний резервуар №4.

З витягу з Державного реєстру речових прав №255140282 від 30.04.2021 вбачається, що вказане свідоцтво було втрачено та відповідно до рішення Коцюбинської селищної ради у квітні 2018 року було видано копію втраченого документу (т.3, а.с. 206).

Рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 11.01.2007 вирішено:

1. Виділити в окремий об`єкт власності виробничо-складські приміщення Д, Д1, Д2 загальною площею 1217,7 м2, які розташовані на земельній ділянці площею 1692.0 м2, що належить ЗАТ «Білицький завод» «Теплозвукоізоляція».

2. Присвоїти даному об`єкту власності юридичну адресу: смт. Коцюбинське, вул. Бакала, 54-А.

3. Ірпінському бюро технічної інвентаризації оформити право власності на споруди Д, Д1, Д2 загальною площею 1217.7 м2, які розташовані на земельній ділянці площею 1692.0 м2, що розташована за адресою смт. Коцюбинське, вул. Бакала 54-А ЗАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція"(т. 2, а.с.45).

На підставі вказаного рішення ЗАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" 15.02.2007 було отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: будівлі літер «А», «А1», «А2», загальною площею 1217,7 м.кв. (т. 2, а.с.45).

ОЦІНКА СУДУ

Велика Палата Верховного Суду сформувала правову позицію щодо застосування принципу jura novit curia, пояснивши, що вказаний принцип зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послалась не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (Постанова від 04.12.2019, справа №917/1739/17).

Керуючись принципом jura novit curia, виходячи з суті спору та надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Суд зазначає, що Позивач, посилаючись на положення ст. 42 КУзПБ, застосовує не ті норми права, які підлягають застосуванню, оскільки за приписами вказаної статті правочин, вчинений боржником, може бути визнаний недійсним за заявою арбітражного керуючого або кредитора, тоді як Позивач не є кредитором у справі та не здійснює повноваження арбітражного керуючого.

В цьому аспекті Суд погоджується з доводами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відсутність підстав для визнання недійсним спірного Договору в порядку, передбаченому ст.42 КУзПБ.

Здійснюючи правову кваліфікацію спірних правовідносин, Суд керується принципом jura novit curia та такими положеннями чинного законодавства.

Судовий захист цивільного права та інтересу гарантується Конституцією України (ст.55) та є однією з загальних засад цивільного законодавства (п.5 ч.1 ст.3 ЦК України).

Згідно приписів ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, використовуючи при цьому різні способи захисту, зокрема, і визнання недійсним правочину.

Цивільне законодавство ґрунтується на свободі договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

За приписами ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, вказані положення чинного законодавства надають право учасникам цивільного обігу укласти правочин купівлі-продажу з відкладальною обставиною, та, з іншого боку, гарантують судовий захист порушених, невизнаних, оспорюваних прав та інтересів особи, які таким правочином порушені.

З огляду на наведене, перед Судом постали питання:

1. Чи порушуються права та інтереси позивача оспорюваним правочином?

2. Чи є оспорюваний правочин недійсним?

3. Чи підлягають права та інтереси Позивача судовому захисту шляхом визнання оспорюваного правочину недійсним?

Суд відповідає ствердно на ці питання, виснуючи з такого.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 1.1621 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази.

Відкладальною обставиною за спірним Договором є присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, на якій розташовані виробничо-складські приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 і яка є частиною земельної ділянки, належної Позивачці. За змістом оспорюваного правочину, настання відкладальної обставини підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку або іншим документом, що підтверджує внесення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

На момент укладення оспорюваного правочину, як свідчить його п.1, виробничо-складські приміщення, передача прав власності на які є предметом правочину, розташовуються на земельній ділянці площею 1,1621 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:015:0005, яка перебуває у приватній власності. Тобто, на земельній ділянці, належній на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, що визначено сторонами оспорюваного правочину як відкладальна обставина набуття прав та обов`язків за цим договором, передбачає поділ земельної ділянки, яка належить Позивачеві.

Право власності є непорушним (ст..41 Конституції України, ст. 321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд зазначає, що, згідно приписів чинного законодавства, тільки власник наділений правомочностями щодо володіння, користування, розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України), право власності здійснюється відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Рішення щодо поділу земельної ділянки приймається також тільки власником. Так, відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Спеціальне законодавство, яке регулює земельні правовідносини як відносини щодо володіння, користування, розпорядження землею, також гарантує право власності на землю (ст. 1 ЗК України ) та визначає як один з принципів земельного законодавства - забезпечення гарантій прав на землю (ст. 5 ЗК України).

За приписами ст. 152 ЗК України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

З огляду на наведене, Суд виснує, що укладення правочину з відкладальною обставиною, яка передбачає поділ земельної ділянки, належної Позивачеві на праві приватної власності, порушує право власності Позивача як правомочність по володінню, користуванню та розпорядженню об`єктом права власності за своєю волею та незалежно від волі інших осіб, «атакуючи» відповідне право самим фактом існування правочину з такою відкладальною обставиною та, по суті, заперечуючи стабільність цивільного обігу.

За своєю правовою суттю відкладальна обставина (умова) в контексті положень ст. 212 ЦК України розглядається як визначення сторонами певних обставин (подій), що здатні вплинути на виникнення/зміну прав чи обов`язків сторін, щодо яких невідомо чи настануть (відбудуться) вони чи ні.

Вказане законодавче положення дозволяє стверджувати про те, що:

1) настання або зміна прав та обов`язків сторін за таким договором обумовлено настанням/ненастанням відкладальної обставини, отже, права та обов`язки сторін за договором, укладеним з відкладальною обставиною, не настають до настання такої відкладальної обставини;

2) відкладальна обставина характеризується ймовірністю настання/ненастання може настати, а може не настати.

Щодо першого твердження в аспекті спірних правовідносин, Суд зазначає, що матеріали справи та пояснення представників сторін у судових засіданнях свідчать, що відкладальна обставина, обумовлена оспорюваним договором, на настала. Відповідно, права та обов`язки, які були обумовленні настанням вказаної відкладальної обставини, також не настали: не настав обов`язок продавця передати виробничо-складські приміщення та не настав обов`язок покупця прийняти такі приміщення та оплатити їх вартість.

З огляду на це, а також враховуючи, що, за загальним правилом, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна (ст.334 ЦК України), інше законом щодо спірних правовідносин не встановлено, а договір визначає як момент переходу права власності момент його (такого права) державної реєстрації (п.9 оспорюваного правочину), у ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» як продавця не припинилося та у ОСОБА_2 як покупця не виникло право власності на виробничо-складські приміщення.

Щодо другого твердження в аспекті спірних правовідносин, Суд зазначає, що відкладальна обставина, погоджена сторонами в оспорюваному правочині, позбавлена ознак ймовірності, оскільки за приписами закону, що наведені вище, така обставина (присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, фактично поділ земельної ділянки, належної Позивачці) може настати або, навпаки, не настати виключно залежно від волі Позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За висновком Суду, зміст оспорюваного правочину з відкладальною обставиною суперечить закону, а саме - положенням ст. 212 ЦК України, оскільки визначена сторонами правочину як відкладальна обставина - обставина присвоєння кадастрового номеру, не є за своєю суттю відкладльною обставиною у розумінні вказаних положень ЦК України, оскільки, відповідно до закону, цілком і повністю залежить від волі власника земельної ділянки Позивача у справі.

А сам факт існування договору з такою відкладальною обставиною, за висновком Суду, постійно «атакує» право власності Позивача, що також суперечить Конституції України, ЦК України, ЗК України, які гарантують право власності, та створює загрозу дестабілізації цивільного обігу, в забезпеченні стабільності якого, зокрема, полягає інтерес держави та суспільства.

Вказане свідчить про недодержання сторонами оспорюваного правочину вимог закону та, відповідно, недійсність оспорюваного правочину з огляду на положення ч.1 ст. 203 ЦК України як такого, що суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Зокрема, про оспорювання правомочностей ОСОБА_1 як власника земельної ділянки з боку Відповідача 2 ОСОБА_2 свідчать факт існування судового спору щодо дійсності правочинів, за якими ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку та розташовані на ній будівлі та споруди. Так, ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_3 про визнання недійсними Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.05.2017 №807 та Договору купівлі- продажу земельної ділянки від 12.05.2017 №803. Позовні вимоги, були обгрунтовані тим, що у зв`язку з набуттям ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, яка наразі належить ОСОБА_1 він став власником частини земельної ділянки площею 1692,0 кв.м. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2023 у справі №367/8253/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Так, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Наведене вище дозволяє Суду стверджувати, що оспорюваним правочином порушуються права та охоронювані законом інтереси Позивача, які вона, звернувшись до суду з позовом про визнання договору недійсним, і просить захистити, та спростовує відповідні заперечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За приписами ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи, що умова про відкладальну обставину є і істотною умовою договору, укладеного за правилами ст. 212 ЦК Ураїни, недійсність частини (умови) правочину про відкладальну обставину тягне за собою недійсність всього правочину, оскільки відсутні підстави припустити, що без відкладальної обставини правочин був би вчинений.

Так, згідно з ч. 8 ст. 120 ЗК України, істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт.

Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера.

Враховуючи вказане, без відкладальної обставини отримання кадастрового номеру, договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень не міг би бути укладений, що спростовує аргументи Відповідача 2 ОСОБА_2 про те, що недійсність частини п.1 оспорюваного Договору щодо умов набуття права власності з відкладальною обставиною не має тягнути за собою недійсність правочину в цілому.

Вирішуючи спір у справі, виснуючи про недійсність оспорюваного правочину та здійснюючи судовий захист прав Позивача, Суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач стверджував, що Відповідач 2 не сплатив кошти Заводу за виробничо-складські приміщення по оспорюваному Договору.

Відповідач 2 вказує, що ним було сплачено кошти у розмірі 303800,00 грн. до посвідчення спірного Договору, що відображено у самому змісті правочину.

Судом було задоволено клопотання Позивача та витребувано докази здійснення оплати Відповідачем 2 на користь Заводу грошових коштів по спірному Договору у сумі 303800,00 грн.

Однак, такі докази на виконання вимог ухвали Заводом, арбітражним керуючим, який посвідчив Договір та безпосередньо ОСОБА_2 надані не були. Не містить таких доказів і матеріали нотаріальної справи, що були надані приватним нотаріусом.

Представник Позивача у судовому засіданні просила Суд визнати встановленою обставину відсутності оплати ОСОБА_2 вартості виробничо-складських приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відтак, враховуючи ненадання Суду витребуваних доказів, Суд визнає обставину не вчинення дій зі сплати ОСОБА_2 на користь Заводу вартості виробничо-складських приміщень у розмірі 3038000 грн. за спірним Договором встановленою.

Щодо тверджень ОСОБА_3 , що ним було повідомлено ОСОБА_1 про знаходження на проданій ним земельній ділянці складських приміщень, які на той час належали ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» та у подальшому були продані ОСОБА_2 , Суд зазначає, що за містом п. 9 Договору №803 продавець ( ОСОБА_3 ) гарантує покупцю ( ОСОБА_1 ), що земельна ділянка, що є предметом нього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, в іпотеці та під податковою заставою не перебуває, прав на неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, судового спору щодо неї немає, як внесок до статутного капіталу юридичних не внесена, шлюбні договори відносно відчужуваної земельної ділянки не укладалися. Будь-які обмеження, щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, відсутні.

Відтак, доводи ОСОБА_3 у цій частині спростовуються наведеними положеннями укладеного правочину.

Суд відхиляє також як необґрунтовані заперечення Відповідача 2 про обрання Позивачем неефективного способу захисту, адже, по-перше, положення чинного цивільного та земельного законодавства, які наведені Судом вище, передбачають такий спосіб захисту як визнання недійсним договору, який порушує права та інтереси особи; по-друге, права на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

Суд також зазначає, що доводи Позивача в обгрунтування позовних вимог про укладення спірного Договору директором ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» з перевищенням повноважень, є безпідставиними, оскільки Протоколом засідання наглядової ради ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» підтверджується обставина перебування ОСОБА_8 на посаді директора ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» станом на дату укладення Договору №1896 - 30.01.2021 (т.3, а.с. 78), а за змістом протоколу засідання наглядової ради ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» від 28.04.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Підлесецькою О.О., було прийнято рішення надати директору ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» Остроушко В.І. повноваження на підписання від імені ПрАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» договору купівлі-продажу будівель літер «А», «А1», «А2» загальною площею 1217,7 кв.м., за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Бакала 54А. (т.3, а.с. 110).

Ухвалюючи рішення у цьому спорі, Суд вважає за необхідне покликатися також на ч. 2 ст. 13 ЦК України, за приписами якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

На переконання Суду, правопорядок не може допускати ситуацій, коли право постійно перебуває під загрозою, і вимагає усунення подразників, які дестабілізують цивільний обіг.

Відтак, враховуючи висновок Суду щодо порушення права власності Позивача на земельну ділянку у зв`язку з укладенням між Відповідачем 1 та Віповідачем 2 оспорюваного Договору, а також недійсність вказаного Договору як такого, що суперечить вимогам закону, Суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів порівну з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлових будівель) від 30.04.2021, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області М.С. Нельзіним, який зареєстровано в реєстрі за №1896, який укладено між Приватним акціонернимтовариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_2 .

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» (08298, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Пономарьова, будинок 7; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_1 ) 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн. 40 коп. судового збору.

4. Стягнути ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_1 ) 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн. 40 коп. судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.01.2025 року.

Суддя Т.Д. Гребенюк