РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2025Справа № 910/8189/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 31-А, ідентифікаційний код 36175465 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє" (01148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, кв. 74, ідентифікаційний код 44876859)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дантеус" (04107, місто Київ, вул. Нагірна, будинок 4, ідентифікаційний код 40767990)

про витребування майна, ціна позову 3 000 000,00 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Заворотнюк М.С.

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє" про витребування у відповідача нерухомого майна з наступними характеристиками: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; тип об`єкта: група нежитлових приміщень № 47 в літ. "А", об`єкт житлової; нерухомості: Ні; опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 235.5 адреса: м. Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 31.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.07.2024 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

10.07.2024 від позивача через підсистему "Електронний суд" надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи № 910/8189/24 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 910/8189/24 призначено на 18.09.2024.

13.08.2024 через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє" надійшла заява про відвід судді Паламаря П.І.

Підставою для відводу судді визначено зловживання позивачем його процесуальними правами, шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких було порушення порядку визначення судді для розгляду справи. Це, на думку заявника, створило сумніви в об`єктивності та неупередженності судді.

Розглянувши подану заяву суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 визнано необґрунтованою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє" про відвід судді Паламаря П.І., заяву про самовідвід судді Паламаря П.І. задоволено; постановлено відвести суддю Паламаря П.І. від розгляду справи № 910/8189/24.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2024 матеріали справи № 910/8189/24 передано на розгляд судді Андреїшиній І.О.

21.08.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 прийнято справу № 910/8189/24 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 25.09.2024.

У засіданні суду 25.09.2024 судом поставлено на обговорення питання, щодо доцільності залучення до участі у справі третьою особою, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дантеус".

Представник позивача заперечень щодо даного питання не навів.

З огляду на предмет та підстави позовних вимог, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд визнав за необхідне за власною ініціативою залучити до участі у справі третьою особою, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дантеус", оскільки матеріали справи, серед іншого, містять інформацію про те, що 22.09.2022 відповідач у справі набув право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дантеус" (продавець).

Відповідач участь свого представника у засідання суду 25.09.2024 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 відкладено підготовче засідання на 23.10.2024.

01.10.2024 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відхилення відзиву на позовну заяву та клопотання про долучення доказів направлення копії позовної заяви на адресу третьої особи.

18.10.2024 через підсистему "Електронний суд" відповідачем подано пояснення щодо клопотання представника позивача про відхилення відзиву, які залучено до матеріалів справи.

У засіданні суду 23.10.2024 представник позивача підтримав клопотання про відхилення відзиву на позовну заяву.

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника позивача щодо відхилення відзиву, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення.

Крім того, 23.10.2024 через підсистему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, зокрема, постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з ОСББ "Пушкінська 31-А" штрафу у сумі десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку з невиконанням процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та зловживанням процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству та постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з представника ОСББ "Пушкінська 31-А" адвоката Заворотнюка М.С. штрафу у сумі десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку з невиконанням процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та зловживанням процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. У даному клопотанні, серед іншого, відповідач просив зобов`язати позивача направити копію позовної заяви з додатками на вірну адресу третьої особи: 04107, м. Київ, вул. Нагірна, 4.

Представник позивача щодо задоволення клопотання в частині направлення копії позовної заяви з додатками на вірну адресу третьої заперечень не навів.

Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача щодо направлення позивачем копії позовної заяви з додатками на вірну адресу третьої.

Разом з тим, представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, зокрема, постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з ОСББ "Пушкінська 31-А" та адвоката Заворотнюка М.С. штрафу.

Суд протокольною ухвалою відхилив клопотання відповідача про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення.

Відповідач та третя особа участь своїх представників у засідання суду 23.10.2024 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 відкладено підготовче засідання на 13.11.2024.

Сторони та третя особа участь своїх представників у засідання суду 13.11.2024 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 відкладено підготовче засідання на 27.11.2024.

14.11.2024 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення на вірну адресу третьої особи копії позовної заяви з додатками. Дані документи залучено до матеріалів справи.

У засіданні суду 27.11.2024 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Відповідач та третя особа участь своїх представників у засідання суду 27.11.2024 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.12.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 відкладено судове засідання на 15.01.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 15.01.2025 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач та третя особа участь своїх представників у засідання суду 15.01.2025 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

15.01.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2008 року за рішенням співвласників приміщень у житловому будинку по вулиці Пушкінська, 31-а (змінена в 2023 році на Євгена Чикаленка), в місті Києві було створено об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку "Пушкінська 31-А" (далі - позивач), про що було зроблено запит в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб 30.09.2008, № 0031467.

Пунктом 2.2 статуту ОСББ "Пушкінська 31-А" передбачено, що одним з завдань об`єднання є забезпечення прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном.

Пунктом 2.6 статуту ОСББ "Пушкінська 31-А" передбачено обов`язок позивача забезпечувати дотримання інтересів усіх членів об`єднання при встановленні умов і порядку володіння користування і розпорядження спільною власністю.

Позивач у позовній заяві зазначає, що нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Пушкінська, 31 (літера А), належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, тобто, його співвласниками є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Водночас, позивач стверджує, що в квітні 2020 року невідомими особами було розпочато проведення ремонту в підвальному приміщенні будинку по вулиці Пушкінська, 31-а, що перебуває в управлінні ОСББ "Пушкінська 31-А", зокрема, позивачу стало відомо що дії щодо вказаного нерухомого майна здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю "Дантеус" (далі - відповідач).

Позивач у позовній заяві наголошує, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні» за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».

Як вбачається зі змісту вказаного документу, особа власником майна за іншою адресою - не «Пушкінська, будинок 31-а», а «Пушкінська, будинок 31».

Таким чином, позивач зазначає, що здійснення будь-якого ремонту у вказаному приміщенні є захопленням нерухомого майна, а таке захоплення стало результатом внесення недостовірних відомостей до державного реєстру прав в частині адреси об`єкта права власності.

Так, з метою з`ясування обставин щодо об`єкту нерухомого майна, яке нібито перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Дантеус", позивачем були направлені запити:

- на адресу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», яким надано відповідь від 04.06.2020 року № 07, з якої вбачається, що у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» будинок № 31 на вулиці Пушкінській не перебуває. З огляду на те, що вказана компанія створена КМДА саме з метою обслуговування житлових будинку Шевченківському району та відповідно до рішення про створення на баланс підприємства передано усі житлові та нежитлову об`єкти та будинки, відсутність об`єкту на обслуговування вказаної компанії свідчить, що об`єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31 взагалі відсутній;

- на адресу Київмістобудування Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким надано відповідь від 23.06.2020 за № 055-6850 та зазначено, що у реєстрі адрес зафіксовані п`ятиповерховий фасадний житловий будинок з № 31-а на вулиці Пушкінська. А також внутриквартальні житлові будинки з № 31-Б та 31-В на вулиці Пушкінська у Шевченківському районі. У реєстрі адрес відсутні відомості про житловий будинок з № 31 на вул. Пушкінська.

Так, позивач стверджує, що ТОВ "Дантеус" незаконно захопило об`єкту нерухомого майна, що є спільною власністю мешканців будинку по вулиці Пушкінська, 31-а.

Водночас, як вбачається зі змісту Інформації з держаного реєстру прав, відповідач у справі набув право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2022, укладеного з ТОВ «Дантеус».

Таким чином, станом на сьогоднішній момент володільцем майна є ТОВ "Бердьє", тобто, відповідач у справі.

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що ефективним способом захисту своїх порушених прав, відповідно до приписів чинного законодавства, є пред`явлення вимоги про витребування майна від останнього володільця майном - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 ГПК України).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, у відповідності до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

За приписами статті 181 цього ж Кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що, ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90), від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19).

Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67); від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 92)).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 68), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 38)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 96).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

При цьому, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 та постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/8298/21, від 25.07.2023 у справі № 914/106/22.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема, не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 915/690/19, від 09.02.2023 у справі № 904/4140/21, від 21.03.2023 у справі № 925/1288/20, від 25.07.2023 у справі № 917/1058/22.

Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 та постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/9990/21, від 30.08.2023 у справі № 909/171/21, від 30.11.2022 у справі № 906/779/21.

Як встановлено судом вище, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні, за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».

Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинковоїтериторії відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні катери та інші технічні приміщення).

В п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також зазначено, що допоміжними приміщеннями слід вважати приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до висновку №12-10/278-12 від 29.10.2012 експертного будівельно-технічного дослідження Державного підприємства «Київська обласна багатопрофільна лабораторія», в тому числі, підвальні приміщення з № 1 - 13, (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А), не є житловими. За наявними в них загальнобудинковими інженерними мережами холодного та гарячого водопостачання, каналізації та центрального опалення, розміщеними вузлами керування, водомірним вузлом, приладами контролю, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови і безпечну експлуатацію квартир, а також за наявними приміщеннями, які задовольняють побутові потреби мешканців квартир, вказані підвальні приміщення є допоміжними приміщеннями даного будинку.

Таким чином, нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 31 (літера А), належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, тобто, його співвласниками є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Отже, з наведеного вбачається, що нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 31 (літера А), є власністю позивача, якою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" має право володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до мети своєї діяльності.

Разом із тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус» є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні, за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».

Водночас, в матеріалах справи наявна відповідь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» від 04.06.2020 року № 07, з якої вбачається, що у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» будинок № 31 на вулиці Пушкінській не перебуває. З огляду на те, що вказана компанія створена КМДА саме з метою обслуговування житлових будинку Шевченківському району та відповідно до рішення про створення на баланс підприємства передано усі житлові та нежитлову об`єкти та будинки, відсутність об`єкту на обслуговування вказаної компанії свідчить, що об`єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31 взагалі відсутній.

Відповідно до листа Київмістобудування Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.06.2020 за № 055-6850 у реєстрі адрес зафіксовані п`ятиповерховий фасадний житловий будинок з № 31-а на вулиці Пушкінська. А також внутриквартальні житлові будинки з № 31-Б та 31-В на вулиці Пушкінська у Шевченківському районі. Водночас, у реєстрі адрес відсутні відомості про житловий будинок з № 31 на вул. Пушкінська». Виходячи зі змісту вказаного документу також вбачається, що житловий будинок з адресою Пушкінська, 31 також відсутній.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, третя особа є власником майна за іншою адресою - не «Пушкінська, будинок 31-а», а «Пушкінська, будинок 31». Таким чином, здійснення будь-якого ремонту у вказаному приміщенні є захопленням нерухомого майна. Таке захоплення стало результатом внесення недостовірних відомостей до державного реєстру прав в частині адреси об`єкта права власності.

Водночас, судом встановлено, що відповідач у справі набув право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2022, укладеного між ТОВ «Дантеус» та ТОВ «Бердьє» року (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Номер інформаційної довідки:373083549, дата, час формування: 05.04.2024 16:14:07).

Таким чином, станом на день ухвалення рішення у даній справі володільцем майна є ТОВ «Бердьє», тобто, відповідач у справі.

Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року, у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року, у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року та у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема, про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).

Так, судом встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» у 2015 році зверталось до Господарського суду м. Києва з позовом до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Шевченківської районної у місті Києва ради, м.Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» про:

- визнання незаконним додатку №1 до Рішення №251 від 21.06.2007р. Шевченківської районної у м. Києві ради «Про приватизацію об`єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» із змінами, внесеними п.2.7.1 Рішення №274 від 30.08.2007р. Шевченківської районної у м. Києві ради «Про внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у м. Києві ради з питань приватизації об`єктів комунальної власності», в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення по вул. Пушкінській, 31 (літ.А) в м. Києві площею 225,6 кв.м на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Сяйво»;

- визнання незаконним та скасування Наказу №1348-В від 24.10.2007р. Головного Управління комунальної власності м. Києва «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна»;

- витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які представляють собою підвальне приміщення (підвал) багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/23587/13, яке набрало законної сили 07.08.2015, задоволено позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф»; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» на користь співвласників багатоквартирного будинку по вул. Пушкінська, буд.31-А у м.Києві нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які представляють собою підвальне приміщення (підвал) багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Пушкінська, буд.31 (літера А).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трігліф» було створено 06.12.2004 року, директором товариства є Гладченко Володимир Борисович.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус» створено 22.08.2016, засновником, кінцевим бенефіціарним власником та директором товариства є Гладченко Володимир Борисович.

Вищевказані обставини свідчать про те, що чергове захоплення об`єкту нерухомого майна здійснено тією ж особою, що й в 2015 році. При цьому вказана особа знала правовий статус майна, розуміла що вчиняє незаконні дії, однак з використанням банківських установ, з залученням приватних нотаріусів отримала рішення, відповідно до якого заволоділа майном з особистою корисною метою.

При цьому, такі дії особи носять систематичний характер та порушують не лише право власності, але й діючі будівельні норми, що в умовах житлового характеру будівлі матиме тяжкі наслідки в результаті порушення будівельних норм при проведенні ремонтних робіт.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння співвласників житлового будинку на м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А) поза їх волею, доказів які підтверджували б законні підстави для реєстрації за ТОВ «Дантеус», а в подальшому ТОВ «Бердьє» права власності, відповідач не надав, суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердьє".

При цьому, суд звертає увагу, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22)).

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із меж заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРДЬЄ" (01148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, кв. 74, ідентифікаційний код 44876859) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 31-А, ідентифікаційний код 36175465) нерухоме майно з наступними характеристиками: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; Тип об`єкта: група нежитлових приміщень №47 в літ. «А», об`єкт житлової нерухомості: ні; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 235,5; Адреса: м.Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 31.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРДЬЄ" (01148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, кв. 74, ідентифікаційний код 44876859) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкінська 31-А" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 31-А, ідентифікаційний код 36175465) витрати зі сплати судового збору у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн 00 коп.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.01.2025

Суддя І.О. Андреїшина