РІШЕННЯ

07 січня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/509/24

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль, 46024, м. Тернопіль, вул. Захисників, 4А

про стягнення заборгованості в сумі 1 332 097,48 грн

За участі представників сторін та їх учасників:

Позивача: адвокат Пясецький Дмитро Васильович, довіреність №143 від 12.12.2024 ;

Відповідача: юрисконсульт Тутов Павло Анатолійович, довіреність №14/24 від 03.01.2025, витяг з наказу №123 від 01.11.2022, посадова інструкція від 10.08.2022;

начальник Маланчук Валерій Мар`янович, витяг із наказу №29 від 11.02.2019.

1.Cуть та рух справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль, у якій просить суд стягнути заборгованість у сумі 1 332 097,48 грн, з яких: 1 146 350 грн 63 коп. основний борг, 131 141 грн 27 коп. пеня, 14 094 грн 47 коп. три відсотки річних та 40 511 грн 11 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 21.08.2024 суддею Сидорук А.М. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 19.09.2024.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.08.2024 №2534/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024 головуючим суддею визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою від 28.08.2024 суддею Гевко В.Л. прийнято справу №921/509/24 до свого провадження. Постановлено розгляд справи №921/509/24 почати спочатку зі стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 24.09.2024.

У судових засіданнях, в порядку статті 183 ГПК України, судом неодноразово відкладалось підготовче засідання та продовжувалось підготовче провадження, про що постановлено ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати та без постановлення окремого процесуального документу.

У судовому засіданні 19.11.2024 судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.12.2024, про що судом постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без постановлення окремого процесуального документу.

У судовому засіданні 17.12.2024 відкрито розгляд справи по суті та оголошено перерву, із призначенням стадії дослідження доказів і судових дебатів, до 07.01.2025, про що судом постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без постановлення окремого процесуального документу.

Присутній у призначеному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити із посиланням на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, у судовому засіданні 07.01.2025, видалився до тривалої нарадчої кімнати та після повернення з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

1.1.Розгляд клопотання щодо укладення мирової угоди.

Відповідач у судовому засіданні 19.11.2024 звернувся до суду із клопотанням про відкладення судового засідання з тих підстав, що ним проводяться дії спрямовані на укладення мирової угоди із позивачем, а саме надіслано лист позивачу із пропозицією щодо укладення мирової угоди.

Проте, в судовому засіданні 17.12.2024 як позивач так і відповідач повідомили, що мирової угоди не укладено.

2.Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

У поданій позовній заяві №б/н від 19.08.2024 (вх. № 586 від 19.08.2024) позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію, посилається на порушення відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитого природного газу відповідно до договору постачання природного газу постачальником, зокрема зазначає, що на виконання умов договору №18-4346/23-БО-Т постачання природного газу, в період з 01.09.2023 по 31.12.2023 він поставив відповідачу природний газ в об`ємі 249,0 тис. куб. м. на загальну суму 4775908,71 грн.

Із урахуванням часткової сплати за спожитий природний газ, станом на момент звернення позивача до суду із позовом, основна заборгованість відповідача складає 1 146 350,63 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

У зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання, на підставі п. 7.2. договору та статті 625 ЦК України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 131 141,27 грн пені, 14 094,47 грн три проценти річних та 40 511 грн 11 коп. інфляційних втрат.

Правова позиція відповідача.

Присутній у судових засіданнях представник відповідача проти доводів позивача заперечує із посиланням на обґрунтування, викладені у відзиві на позовну заяву (вх. № 7050 від 11.09.2024), зокрема зазначає таке.

Квартирно-експлуатаційний відділ у м. Тернопіль є державною установою, що створена Міністерством оборони України для забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ у межах відповідальності установи, з метою підтримання військ (Збройних Сил України) у стані бойової та мобілізаційної готовності.

Також наголошує на тому, що КЕВ м. Тернопіль являється неприбутковою організацією, яка забезпечує енергоносіями суто підрозділи Збройних Сил України, фінансується виключно з Державного бюджету України по кошторису Міністерства оборони України та є розпорядником коштів 3-го рівня.

Разом з тим, у судових засіданнях представник відповідача щодо заявленої до стягнення суми заборгованості зазначає, що планування додаткового фінансування по коду КЕКВ 2800-КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" здійснюється під погашення заборгованості згідно рішення /ухвали суду, які набрали законної сили.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі позивач, Постачальник, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг") входить до Групи Нафтогаз та здійснює свою діяльність на підставі отриманої ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.09.2018 №962).

КЕВ м. Тернопіль (далі по тексту відповідач, Споживач, КЕВ м. Тернопіль) є державною установою, що створена Міністерством оборони України для забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ у межах відповідальності установи, з метою підтримання військ (Збройних Сил України) у стані бойової та мобілізаційної готовності.

30.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Квартирно-експлуатаційним відділом у м. Тернопіль укладено Договір №18-4346/23-БО-Т постачання природного газу (далі по тексту - договір).

Згідно пункту 1.1. договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у Споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між Споживачем та Оператором газорозподільної мережі (надалі Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між Споживачем та Оператором газотранспортної системи (наділі Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти Споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе Споживач. (п.1.4.договору).

Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно), в кількості 249,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях. (вересень 2023 року 5,0 тис. куб. м ; жовтень 2023 року - 10,0 тис. куб. м; листопад 2023 року -117,0 тис. куб. м ; грудень 2023 року 117,0 тис. куб. м. Всього - 249,0 тис. куб. м). (п.2.1. договору).

Підписанням цього Договору Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника (надалі Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС. (п.2.3. договору).

Згідно п.3.1. договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та Споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного Споживачем обсягу природного газу. (п.3.4. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору , ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином : Ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ 13 658,33 грн. Податок на додану вартість за ставкою 20%, Ціна природного газу за 1000 куб. м. з ПДВ - 16 390,00 грн ; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.

Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.

Пунктом 3.5.-3.5.4. договору визначено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Позивач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу /транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника.

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього договору, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, зазначених в розділі 4 цього Договору.

Отже, об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу Постачальником здійснюється виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Судом встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору, позивач у період вересень грудень 2023 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 775 908,71 грн, що підтверджується відповідними актами прийманні-передачі природного газу :

- від 12.10.2023 на суму 53 715,72 грн ;

- від 14.11.2023 на суму 329 791,01 грн ;

- від 11.12.2023 на суму 1 781 945,34 грн ;

- від 12.01.2024 на суму 2 610 456,64 грн.

Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ТС/Кодексу ГРМ.

Проте, за період поставки грудень 2023 року Споживачем не підписано відповідний Акт приймання-передачі природного газу, у зв`язку з цим враховуючи дані Інформаційної платформи щодо об`ємів спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами у Договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", на підставі пункту 8 глави 4 розділу ІV Кодексу ГТС, на Адвокатський запит представника позивача надано лист-відповідь від 13.08.2024 №ТОВВИХ-24-12439 щодо об`ємів спожитого відповідачем природного газу щомісячно (в тому числі надано роздруківки з інформаційної платформи). Зокрема, скріншотом з інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS00008CW4100F за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 підтверджено фактичні об`єми споживання природного газу відповідачем за вказаний період.

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку :

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4. пункту 3.5. цього Договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

У відповідності до п.5.3. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього Договору.

У відповідності до пункту 6.2. договору споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Матеріалами справи доведено, що за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 відповідачем, згідно договору №18-4346/23-БО-Т від 30.08.2023, отримано та спожито 288,50678 тис. куб. м газу на загальну суму 4 775 908,71 грн. При цьому за отриманий газ відповідач, в порушення п.5.1. договору, здійснив оплату лише частково в сумі 3 629 558,08 грн.

На виконання умов договору, Оператором ГРМ направлявся Споживачу відповідний Акт приймання-передачі природного газу за період поставки - грудень 2023 року. Проте, вказаний Акт приймання передачі Споживач не підписав, повну оплату за спожитий газ у період з 01.09.2023 по 31.12.2023 не провів.

З огляду на те, що відповідачем, в порушення умов договору, оплату за отриманий та спожитий природний газ у вище зазначеному об`ємі не проведено, у останнього перед позивачем виник борг у розмірі 1 146 350,63 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати, відповідно до умов Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 131141,27 грн, а також, згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 14 094,47 грн та інфляційні втрати в розмірі 40 511,11 грн.

4.Норми права, які застосовував суд.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1, п.1 ч.2 статті 11 ЦК України).

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (частина 1 статті 612 ЦК України).

Із змісту частини 1 статті 626 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 662, 663 ЦК України визначено, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 2 пункту 1 статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" зазначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до частин 1,3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

5.Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Споживачем, своїх договірних зобов`язань в частині несвоєчасної оплати за спожитий природний газ.

Предметом спору є стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль заборгованості за спожитий природний газ, в сумі 1332097,48 грн, з яких : 1 146 350 грн 63 коп. основний борг, 131 141 грн 27 коп. пеня, 14 094 грн 47 коп. три відсотки річних та 40 511 грн 11 коп. інфляційні втрати.

Відносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом та іншими нормативними актами, а саме Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823.

Щодо стягнення суми основного боргу.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" Споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем у період вересень - грудень 2023 року природного газу на загальну суму 4 775 908,71грн, його часткову оплату в сумі 3 629 558,08 грн підтверджено долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі природного газу та інформацією АТ "Ощадбанк" про надходження коштів на рахунки ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Докази виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в повному обсязі та здійснення оплати вартості всього отриманого природного газу в матеріалах справи відсутні. Відповідач у надісланому на адресу позивача листі (вих№14/2852 від 23.09.2024) із пропозицією укладення мирової угоди, фактично визнав наявну у нього заборгованість.

Згідно приписів статті 530 ЦК України, основною умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже у відповідача виник обов`язок здійснити оплату вартості отриманого газу у встановлений договором строк.

При цьому, як свідчать матеріали справи, станом на час розгляду спору, доказів добровільної та повної оплати вартості поставленого позивачем у вересні - грудні 2023 року природного газу на виконання умов Договору №18-4346/23-БО-Т від 30.08.2024, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 146 350,63 грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 14 094,47 грн, суд зазначає таке.

Пунктом 7.2. договору визначено, що зу разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати спожитого природного газу, у зв`язку з чим позивачем за неналежне виконання умов Договору нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 14 094,47 грн, нарахованих, відповідно до вимог статті 625 ЦК України, за період з 16ю.02.2024 по 14.07.2024.

Судом, перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він виконаний правильно, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 14 094,47 грн є такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявлені.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 40 511,11 грн, суд зазначає таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.

У зв`язку з порушення строків оплати вартості за поставлений природний газ, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 40511,11 грн.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та встановивши, що він виконаний правильно, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 40511,11 грн є такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявлені.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 131 141,27 грн.

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення пені у сумі 131 141,27 грн, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Як слідує з положень частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності, неустойка стягується за період, який не може перевищувати шестимісячний строк з моменту невиконання зобов`язання (якщо інший строк не встановлений договором).

Частиною 2 статті 343 ГК України та статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платник коштів сплачує на користь отримувача таких коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, установленому за угодою сторін (тобто в договорі). При цьому пеня обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в певний період (період прострочення).

Отже, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що за прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку Споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, розрахованої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості отриманого/спожитого природного газу у визначений договором строк, позивачем на підставі пункту 7.2. Договору та статті 232 ГК України, нараховано пеню за прострочення виконання зобов`язання за увесь час прострочення за період з 16.02.2024 по 14.07.2024, в сумі 131 141 грн 27 коп.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пунктах 7.42-7.43 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначено таке: "Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Разом з тим, відповідно до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та статті 10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України які здійснюють управління переданим Міністерству оброни України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Статтями 3,5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України є органом державного управління ЗС України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єкти господарської діяльності ЗС України є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України із своїм найменуванням.

З огляду на зазначене, Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Тернопіль являється органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах одночасно виступає державною організацією, яка обслуговує військових, у тому числі у даний складний воєнний час.

На підставі викладеного, суд з огляду на надане йому право щодо зменшення пені, беручи до уваги предмет спору та правовідносини, що склались між сторонами договору, а також те, що відповідач КЕВ м. Тернопіль є неприбутковою організацією та фінансується виключно з Державного бюджету України по кошторису Міністерства оборони України та є розпорядником коштів 3-го рівня, не займається підприємницькою діяльністю, та в розумінні Бюджетного кодексу України є бюджетною організацією, яка обслуговує військових, у тому числі у даний складний воєнний час, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що заявлена до стягнення пеня підлягає зменшенню на 50%.

А тому, використовуючи надане йому право, зменшує розмір пені до 50% та стягує з відповідача в користь позивача пеню в розмірі 65 570 грн 64 коп. А в частині 65570 грн 63 коп. пені відмовляє в позові.

6.Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено судового збору 15 985 грн 17 коп. (платіжна інструкція № від 16.08.2024).

А тому, відповідно до вимог статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 15 197 грн 10 коп. суд покладає на відповідача у справі та він підлягає стягненню в користь позивача.

Судовий збір в розмірі 788 грн 07 коп. суд покладає на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 129, 233, 236, 238, 241, 252 з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" : 1 146 350 грн 63 коп. - боргу, 65 570 грн 64 коп. - пені, 14 094 грн 47 коп. - три проценти річних, 40 511 грн 11 коп. інфляційних втрат.

3. В задоволенні позовних вимог в сумі 65570 грн 63 коп. пені - відмовити.

4. Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5. Судовий збір в розмірі 15197 грн 10 коп. покласти на відповідача у справі Квартирно - експлуатаційний відділ у м. Тернопіль.

6. Судовий збір в розмірі 788 грн 07 коп. покласти на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

7. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Тернопіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" - 15197 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн 10 коп. в повернення сплаченого судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, () ;

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ у м. Тернопіль, 46024, м. Тернопіль, вул. Захисників, 4А, ().

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України. Повне рішення складено 21.01.2025. Повний текст рішення надіслати учасникам справи до їх електронних кабінетів в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко