ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року Справа № 924/512/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Юзефович Д.О.

за участю представників:

від органу прокуратури: Мельничук Л.О.

від відповідача 1: Ільчишин О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2024 (суддя Заярнюк І.В., повний текст складено 09.09.2024) у справі № 924/512/24

за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівської селищної ради Хмельницького району, Західного офісу Державної аудиторської служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"

до Комунального некомерційного підприємства "Летичівської багатопрофільна лікарня" Летичівскої селищної ради

про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 27.01.2022, № 3 від 26.09.2022 та стягнення 92 683,89 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Хмельницької області перебувала позовна заява керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Летичівської селищної ради Хмельницького району та Західного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" та до Комунального некомерційного підприємства "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівскої селищної ради з вимогами про: - визнання недійсною додаткових угод № 1 від 27.01.2022 та № 3 від 26.09.2022 до договору № 22400061, від 04.01.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" () та Комунальним некомерційним підприємством "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради (); - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" () на користь Летичівської селищної ради () коштів у сумі 92 683,86 грн, сплачених за договором № 22400061 від 04.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю змін істотних умов, визначених Договором про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022, та укладення додаткових угод № 1 від 27.01.2022 та № 3 від 26.09.2022, що суперечить нормам Закону України "Про публічні закупівлі", тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, такі додаткові угоди підлягають визнанню недійсними. Поряд із цим, порушення, наведені в якості підстав для подання позовної заяви, призвели до втрати бюджетних коштів Летичівської селищної ради на суму 92 683,89 грн за непоставлений товар, що підлягають стягненню на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Представник позивача - 2 повідомив, що підтвердити або спростувати наявність або відсутність порушень законодавства у сфері закупівель за процедурою UA-2021-12-03-014559-c управління не має законних підстав.

Відповідач - 1 проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що необхідність внесення змін в Договір є обґрунтованою та зумовлена зміною тарифів на розподіл та передачу електроенергії, що є регульованою сумою на державному рівні, тому сторонами договору на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" правомірно укладено спірні додаткові угоди. При цьому, договір було укладено за цінами, які діяли на момент подання тендерної пропозиції, тому додаткова угода № 1 та № 3 стосовно зміни регульованого тарифу не може суперечити жодним нормам чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2024 позов керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Летичівської селищної ради Хмельницького району та Західного офісу Державної аудиторської служби України задоволено. Визнано недійсними додаткові угоди № 1 від 27.01.2022 та № 3 від 26.09.2022 до договору № 22400061 від 04.01.2022, укладеного між ТОВ "Хмельницькенергозбут" та КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради. Стягнуто з ТОВ "Хмельницькенергозбут" на користь Летичівської селищної ради кошти в сумі 92 683,86 грн. Стягнуто з ТОВ "Хмельницькенергозбут" та з КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради на користь Хмельницької обласної прокуратури по 4 542,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення мотивоване безпідставністю змін істотних умов договору та укладення додаткових угод № 1 від 27.01.2022 та № 3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022, з порушенням норм ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", останні визнані судом недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. При цьому суд вказав, що укладення незаконних правочинів Комунальним некомерційним підприємством, яке підконтрольне Летичівській селищній раді, призвело до порушення економічних інтересів територіальної громади, з огляду на необхідність захисту порушених прав позивача, як головного розпорядника бюджетних коштів, наявні підстави для стягнення надмірно сплачених коштів за незаконним правочином на користь Летичівської селищної ради, позаяк вимога про стягнення 92 683, 86 грн є похідною від вимоги про визнання недійсними додаткових угод.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач - 1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків визнаючи спірні додаткові угоди недійсними, оскільки останні укладені на підставі звернення постачальника до споживача з відповідним обґрунтуванням та наданням доказів наявності підстав для зміни істотних умов Договору. Зазначає, що Законом України "Про публічні закупівлі" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) не встановлено жодних обмежень щодо строків зміни ціни за одиницю товару у випадку зміни умов договору про закупівлю електричної енергії, натомість обмеження існує виключно щодо збільшення ціни за одиницю такого товару, а саме до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. При цьому вказує, що укладаючи акти приймання передачі електричної енергії, сторони не виходили за рамки 10 відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, загальна сума договорів не збільшувалась, натомість зменшувався обсяг закупівлі, що було погоджено із замовником. Таким чином, оскільки відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними, тому й вимога про стягнення 92 683, 86 грн задоволенню не підлягає.

Щодо підстав представництва інтересів держави апелянт зазначає, що у цій справі належним органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Державна аудиторська служба України та її територіальні органи, проте прокурор при зверненні до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в межах цієї справи не визначив Держаудитслужбу позивачем.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2024 у справі № 924/512/24; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від органу прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2024 у справі № 924/512/2 - без змін.

Від позивача - Західного офісу Держаудитслужби надійшла заява про проведення засідання за відсутності його представника. Також позивач зазначив, що оскільки управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області заходи державного фінансового контролю, передбачені ч. 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" в КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради не проводило, підтвердити чи спростувати наявність або відсутність порушень законодавства у сфері закупівель за процедурою UA-2021-12-03- 014559-с немає законних підстав.

В судовому засіданні присутні представник апелянта та прокурор підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 924/512/24 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

Комунальним некомерційним підприємством "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради Хмельницької області на веб-порталі уповноваженого органу було оприлюднено відомості про проведення відкритих торгів за UA-2021-12-03-014559-с про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія в кількості 350 000 кВт/год та очікуваною вартістю 2 100 000 грн.

У відкритих торгах взяли участь п`ять постачальників, а саме: ТОВ "ЕРНЕРІНГ" з остаточною пропозицією 1 854 999,90 грн, ТОВ "Хмельницькенергозбут" з остаточною ціновою пропозицією 1 844 500 грн., ТОВ "ВОЛЬТ ПОСТАЧ" з остаточною ціновою пропозицією 2 087 400 грн, та ТОВ "ПАРАЕНЕРГОЛАР" з остаточною пропозицією 2 093 700 грн., ТОВ "ЗБУТ-ЕНЕРГО ПЛЮС" з остаточною пропозицією 2 100 000 грн.

Рішенням тендерного комітету Замовника, оформленим протоколом від 21.12.2022р., визначено переможцем закупівлі пропозицію ТОВ "Хмельницькенергозбут", з яким прийнято рішення укласти договір закупівлі електричної енергії.

Таким чином, 04.01.2022 між КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (Споживач) та ТОВ "Хмельницькенергозбут" (Постачальник) укладено Договір на постачання електричної енергії споживачу за № 22400061, предметом якого визначено електричну енергію в кількості 350 000 кВт/год. на загальну суму 1 844 500 грн., ціна за 1 кВт/год становила 5,27 грн.

Відповідно до умов договору, Постачальник зобов`язується продавати Споживачу із 04.01.2022 по 31.12.2022 товар "код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія" для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору (п. 2.1 договору).

27.01.2022 сторонами укладено додаткову угоду за № 1, згідно якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 335 141,83 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,58637 грн.

Погоджуючи ціну товару у додатку 1 до договору (Комерційна пропозиція постачальника), сторонами визначено, що тариф на передачу становить 0,29393 грн.; тариф на розподіл - 1,12143 грн.; базова ціна товару з тарифом на передачу та тарифом на розподіл - 4,39167 грн., ціна товару без тарифів - 2,97631грн.

Після укладення додаткової угоди № 1 від 27.01.2022 додаток № 1 викладено в новій редакції та збільшено тарифи на розподіл та передачу електроенергії.

Також передбачено, що дія додаткової угоди № 1 поширюється на правовідносини, які виникли з 04.01.2022, тобто, з моменту укладення договору № 22400061.

За змістом спірної додаткової угоди № 1, зміни в договір вносились у зв`язку з набуттям з 01.01.2022 чинності постанови НКРКЕП № 2611 від 17.12.2021 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електроенергії АТ "Хмельницькобленерго" на 2022" та зростанням тарифу на послуги з розподілу електроенергії з 1,12143 грн./кВт. год. без ПДВ до 1, 26442 грн./кВт. год. без ПДВ; та постанови НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 "Про встановлення тарифів на послуги передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022" та зростанням тарифу на послуги з передачі електричної енергії з 0, 29393 грн./кВт. год. без ПДВ до 0,34564 грн./кВт. год. без ПДВ.

26.09.2022 сторонами укладено додаткову угоду за № 3, згідно якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 330 734,25 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,72771 грн.

В обґрунтування укладення сторонами додаткової угоди за № 3 від 26.09.2022 зазначено п. 1 та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням ціни електричної енергії, а також долучено інформаційну довідку Хмельницької торгово-промислової палати № 22-05/610 від 01.09.2022, згідно якої середньозважена ціна РДН ОЕС за січень (в цілому) 2022 року становила 2855,07 грн/МВт.год, а середньозважена ціна РДН ОЕС за серпень (в цілому) 2022 року становила 2993,06 грн/МВт.год.

Західний офіс Держаудитслужби повідомив прокуратуру у листі від 10.05.2024 про відсутність підстав для здійснення моніторингу закупівлі UA-2021-12-03-014559-с та врахування відповідної інформації у разі проведення заходів державного фінансового контролю.

Летичівська селищна рада у листі від 21.05.2024 проінформувала прокуратуру про відсутність заперечень щодо наміру здійснювати представництво інтересів держави в суді Летичівською окружною прокуратурою .

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За положеннями ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

За положеннями частин третьої-п`ятої ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у постанові від 25.10.2019 у справі № 911/1107/18).

У свою чергу, врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/ 299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Питання участі прокурора у цій справі апелянтом не оскаржується, натомість останній звертає увагу, що Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель. При цьому вказує, що прокурором при зверненні до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в межах цієї справи не визначено Держаудитслужбу позивачем.

З позовної заяви та рішення суду слідує, що керівник Летичівської окружної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради та Західного офісу Держаудитслужби.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР (надалі в тексті Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, прокурор, з огляду на положення ст. 4, 26, 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 22, 26 Бюджетного кодексу України, зазначив, що селищна рада є органом, який наділено повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне і раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Летичівської селищної ради.

Разом з тим, Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, яка є розпорядником бюджетних коштів, повинна контролювати їх раціональне використання й, відповідно, є належним позивачем у спірних правовідносинах.

В сою чергу, правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано положеннями Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 № 43 (надалі - Положення).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення аудиту, інспектування, перевірки та моніторингу закупівлі.

Статтею 5 Закону визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, який згідно зі ст. 2 цього Закону є одним з головних завдань органу державного фінансового контролю, здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

За положеннями п. 10 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", п. 3, 4, 9 ч. 4 Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства тощо.

Враховуючи викладене, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, зокрема, при здійсненні державних закупівель.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, Західний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. Основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Львівської, Волинської, Закарпатської, Івано-Франківської, Рівненської, Тернопільської, Чернівецької, Хмельницької областей, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

Таким чином, Західний офіс Держаудитслужби України є уповноваженим державою органом у спірним правовідносинах.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 також підтверджено підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Держаудитслужби, яка хоч і не проводила моніторинг публічної закупівлі, однак може і повинна бути позивачем у справах з аналогічних питань.

Встановлено, що прокуратура зверталась до селищної ради з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді. У відповідь рада листами від 21.05.2024 повідомила про відсутність заперечень щодо наміру здійснювати представництво інтересів держави в суді Летичівською окружною прокуратурою наміру звернення до суду у зв`язку з відсутністю достатніх доказів.

Західний офіс Держаудитслужби, в свою чергу, повідомив прокуратуру у листі від 10.05.2024 року про відсутність підстав для здійснення моніторингу закупівлі UA-2021-12-03-014559-с та врахування відповідної інформації у разі проведення заходів державного фінансового контролю.

Як зазначалося вище, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Відтак, матеріалами справи стверджується, що позивачі належним чином не здійснили захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані підстави для представництва в суді інтересів держави, у тому числі, в особі Держаудитслужби.

Згідно зі ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України).

Встановлено, що за результатами проведення процедури публічної закупівлі № UA-2021-12-03-014559-с між КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент від-шкодування.(ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ринок електричної енергії", на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають, зокрема тарифи на послуги з передачі та розподілу електричної енергії.

Оплата послуг з передачі електричної енергії та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління здійснюється за тарифами, які визначаються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики, Тарифи на послуги з передачі електричної енергії та на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління оприлюднюються оператором системи передачі у порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (ч.5 ст.33 вищевказаного Закону).

Оплата послуг з розподілу здійснюється за тарифами, які регулює Регулятор відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги з розподілу електричної енергії оприлюднюються операторами систем розподілу в порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (ч. 4 ст. 46 вищевказаного Закону).

Поруч з тим, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі", зокрема ч. 4 ст. 41 якого встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/ спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю, в силу п. 1, 7 ч. 5 ст. 41 названого Закону не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

З аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що внесення змін до договору є правомірним у разі, якщо зміна тарифу на передачу та розподіл електричної енергії відбулася вже після укладення договору про закупівлю електричної енергії.

Як встановлено судами, погоджуючи ціну товару у додатку 1 до договору (Комерційна пропозиція постачальника), сторонами визначено, що тариф на передачу становить 0,29393 грн.; тариф на розподіл - 1,12143 грн.; базова ціна товару з тарифом на передачу та тарифом на розподіл - 4,39167 грн., ціна товару без тарифів - 2,97631грн.

27.01.2022 сторонами укладено додаткову угоду за № 1, якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 335 141,83 кВт/год. та відповідно збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 5,5 грн (на 4,5 %).

Після укладення додаткової угоди № 1 від 27.01.2022 додаток № 1 викладено в новій редакції та збільшено тарифи на розподіл та передачу електроенергії.

Також передбачено, що дія додаткової угоди № 1 поширюється на правовідносини, які виникли з 04.01.2022, тобто, з моменту укладення Договору № 22400061.

За змістом спірної додаткової угоди № 1, зміни в договір вносились у зв`язку з набуттям з 01.01.2022 чинності постанови НКРКЕП № 2611 від 17.12.2021 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електроенергії АТ "Хмельницькобленерго" на 2022" та зростанням тарифу на послуги з розподілу електроенергії з 1,12143 грн./кВт. год. без ПДВ до 1, 26442 грн./кВт. год. без ПДВ; та постанови НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 "Про встановлення тарифів на послуги передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022" та зростанням тарифу на послуги з передачі електричної енергії з 0, 29393 грн./кВт. год. без ПДВ до 0,34564 грн./кВт. год. без ПДВ.

Твердження апелянта про відсутність підстав для визнання додаткової угоди № 1 недійсною з огляду на правомірність її укладення з підстав зміни ціни згідно постанов НКРЕКП, якими визначено обов`язкові регульовані державою тарифи, судовою колегією відхиляється виходячи з того, що зазначені постанови НКРЕКП № 2454 та № 2611 із застосуванням стимулюючого регулювання, згідно з якими було збільшено тарифи на передачу та розподіл електричної енергії, на момент укладання Договору № 22400061 від 04.01.2022 вже були прийняті - 01.12.2021 та 17.12.2021 відповідно.

Разом з тим, правовідносини в сфері державних закупівель регулюються Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно зі статтею 29 вказаного Закону, основним критерієм оцінки тендерних пропозицій є ціна.

Ціна послуги чи товару має визначальне значення, а тому її необґрунтоване збільшення є прямим порушенням вимог законодавства та спробою уникнути наслідків публічного аукціону.

Безпідставне збільшення суб`єктом господарювання ціни договору з метою отримання додаткових прибутків від продажу свого товару повністю знецінює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими/ нижчими за ринкові.

Так, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України із врахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону переможця процедури, крім випадків встановлених цією ж статтею (ч. 1, 4 ст. 41 Закону).

Визначена статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" норма застосовується, якщо відбувається зростання ціни, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну із наявністю визначених Законом підстав. А тому зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - зміна регульованих цін (тарифів) має відбутися після підписання Договору та до повного його виконання; загальна сума договору не повинна збільшуватися. (Відповідний висновок щодо нової редакції Закону викладено у п.5.43 Постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).

Таким чином, п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону чітко визначено, що зміна істотних умов договору через зміну регульованих цін (тарифів) можлива лише у випадку, коли такі тарифи змінилися після підписання Договору та до повного його виконання.

Для участі в торгах № UA-2021-12-03-014559-C ТОВ "Хмельницькенергозбут" подав свою тендерну пропозицію, в якій зазначив, що має можливість та погоджується поставити КНП "Летичівська багато профільна лікарня" товар - електричну енергію в кількості 350 000 кВт/год. за 1 844 500 грн, тобто, ціна за 1 кВт/год становила 5,27 грн. Також, у разі визначення його переможцем торгів, запевнив Замовника, що сума, зазначена ТОВ "Хмельницькенергозбут" у тендерній пропозиції є загальною сумою, за яку товариство погоджується виконати умови закупівлі згідно з вимогами Замовника, в тому числі, з урахуванням технічних, якісних та кількісних характеристик предмету закупівлі, всіх умов виконання договору, всіх інших витрат та з урахування сум належних податків та зборів, що мають бути сплачені учасником.

Зважаючи на визначений умовами закупівлі період постачання електричної енергії (2022 рік) та дату набрання чинності постанов (з 01.01.2022), такі повинні були бути враховані відповідачем при визначенні базової ціни товару у договорі та при формуванні своєї тендерної пропозиції.

Окрім того, на момент укладення договору вищевказані постанови уже набрали чинності.

Судом враховано, що за умовами п. 3 додаткової угоди № 1 вона поширює свою дію на правовідносини з 04.01.2022. Із рахунків-фактур слідує, що відповідачем - 2 було спожито електричну енергію за період до укладення додаткової угоди № 1.

Отже, жодних змін регульованих цін (тарифів) з моменту підписання Договору (04.01.2022) по дату укладання додаткової угоди № 1 (27.01.2022) не відбувалося.

Зважаючи на те, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю, тому зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України (така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22).

Враховуючи викладене, Постачальником належним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано наявність підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту укладення основного договору до моменту виникнення необхідності внесення змін (укладення додаткових угод), оскільки підняття ціни було загальновідомим фактом ще в день прийняття вказаних вище постанов, тобто 01.12.2021 та 17.12.2021.

Окрім того, відповідно до п. 5.5, Договору, на виконання п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, Сторони домовились, що зміна ціни за одиницю товару та встановлення щомісячної ціни поставки товару здійснюється виходячи з коливання цін на ринку товару, а саме зміни середньозваженої ціни на ринку на добу наперед (РДН).

В той же час, згідно довідки Хмельницької торгово-промислової палати, за № 22-05/1340 від 19.12.2023, отриманої на запит прокуратури, середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу вперед" (РДН) станом на 04.01.2022 (дата укладення Договору) становила 2977,48 грн за 1 МВт/год, а станом на 27.01.2022 (дата укладення додаткової угоди за № 1) становила 2637,83 гри за 1 МВт/год, (-11,41 %), що свідчить про недотримання сторонами п. 5.5 Договору.

Разом з цим, 26.09.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 330 734,25 кВт/год та відповідно збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 5,6 грн.

В обґрунтування укладення сторонами додаткової угоди за № 3 від 26.09.2022 зазначено п. 1, 2 ч. 5 ст. 41 Закону, у зв`язку із збільшенням ціни електричної енергії, а також долучено інформаційну довідку Хмельницької торгово-промислової палам № 22-05/610 від 01.09.2022, згідно якої середньозважена ціна РДН ОЕС за січень (в цілому) 2022 року становила 2855,07 грн/МВт.год, а середньозважена ціна РДН ОЕС за серпень (в цілому) 2022 року становила 2993,06 грн/МВт.год., тобто містить відомості про відношення цін на електричну енергію за вказані місяці в цілому, але не містить інформацію про здорожчання ціни на конкретні дати.

Згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду від 24.01.2024 р. у справі № 922/2321/22 висновувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Так, за змістом додатку № 1 до договору в редакції додаткової угоди № 3 від 26.09.2022, вартість електроенергії (з врахуванням тарифів) зросла від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, що суперечить ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відтак, Господарським судом Хмельницької області правомірно констатовано, що додаткові угоди № 1 від 27.01.2022 та № 3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягають визнанню недійсними з урахуванням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як встановлено вище, додаткові угоди № 1 та № 3, якими збільшено ціну товару за договором від 04.01.2022 року, визнано судом недійсними.

Оскільки зазначені додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між відповідачем 1 та відповідачем 2 щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором від 04.01.2022, мали регулюватись додатком № 1, підписаним сторонами при укладенні зазначеного Договору, згідно з яким ціна за одиницю електричної енергії складає 4,39167 грн за 1 кВт/год без ПДВ.

Із наявних в матеріалах справи, що відповідачем - 1 поставлено Комунальному підприємству 296 567 кВт/год електроенергії, за яку останньому слід було сплатити 1 562 908,89 грн.

Проте, відповідачем - 2 за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплачено 1 655 591,98 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 92 683,89 грн є такими, що безпідставно одержані ТОВ "Хмельницькенергозбут", підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (надалі в тексті Порядок).(п.6.45 постанови КГС ВС від 16.05.2021 у справі № 910/11847/19).

Згідно ст. 22 Бюджетного кодексу України (надалі в тексті БК України) для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головні розпорядники бюджетних коштів бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.(п. 18 ч. 1 ст. 2 БК України).

Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац третій пункту 7 Порядку).

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені п. 47 ст. 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18).

Бюджетне асигнування повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК України).

Абзацами першим та другим пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абзацу другого пункту 43 Порядку, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

З огляду на встановлене, КНП "Летичівська багатопрофільна лікарня" Летичівської селищної ради Хмельницької області у спірних правовідносинах, які виникли із закупівлі за Договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня - Летиівскьою селищною радою ( схожі висновки викладені у підпункті 6.49 постанови КГС ВС від 16.03.2021 у справі № 910/11847/19).

Згідно із частиною четвертою статті 48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

З урахуванням вищевикладеного, неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення незаконних правочинів Комунальним некомерційним підприємством, яке підконтрольне Летичівській селищній раді, призвело до порушення економічних інтересів територіальної громади, суд правомірно виснував про необхідність захисту порушених прав позивача, як головного розпорядника бюджетних коштів, та наявність підстав для стягнення надмірно сплачених коштів на користь Летичівської селищної ради.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання скаржника на врахування висновків у постанові ВС зі справи № 924/71/24, оскільки обставини доказування у даних справах не є релевантними. Зокрема у спорі по справі № 924/512/24 відповідачем не надано належного документального підтвердження коливання ціни на ринку у період між укладенням основного договору та оскаржуваних додаткових угод, у той час як прокурором було доведено здешевлення такого товару на ринку на 11.41%. Із вказаного випливає, що ТОВ "Хмельницькенергозбут" спонукаючи замовника до укладення додаткових угод, мало на меті збільшити ціну за одиницю товару на вигідний для себе відсоток фактично безпідставно.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2024 у справі № 924/512/24 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 924/512/24 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 серпня 2024 року у справі № 924/512/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 924/512/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "24" січня 2025 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Крейбух О.Г.