ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 Справа № 910/9168/24

За позовом: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 ,

до відповідача: Приватного підприємства «Науково-виробниче приватне підприємство «Спаринг-Віст Центр», м. Львів,

про стягнення 922 740, 00 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Амбіцької І.О.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 - представник,

від відповідача: Котовщиков Роман Анатолійович - представник.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась в Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Науково-виробниче приватне підприємство «Спаринг-Віст Центр» про стягнення 922 740, 00 грн за договором від 09.06.2022 № 31РХБ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2024, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, матеріали справи № 910/4894/24 передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 05.09.2024 відкрито провадження у справі № 910/9168/24 за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 30.09.2024.

Хід розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду, зокрема ухвалою суду від 25.11.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 09.12.2024.

Ухвалою суду від 09.12.2024 розгляд справи по суті відкладено на 09.01.2025.

Представник позивача у судове засідання 09.01.2025, яке відбулося в режимі відеоконференції, з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

У судове засідання 09.01.2025 представник відповідача з`явився, 07.01.2025 та 09.01.2025 через систему Електронний суд подав додаткові пояснення, просив зменшити розмір штрафних санкцій на 99 %.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 09.01.2025 справу розглянуто по суті та проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі позивач, замовник) звернулась з позовом до Приватного підприємства «Науково-виробниче приватне підприємство «Спаринг-Віст Центр» (надалі відповідач, постачальник) про стягнення неустойки за договором від 09.06.2022 № 31РХБ в загальному розмірі 922 740, 00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує що 09.06.2022 між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» було укладено договір № 31РХБ про закупівлю товару, відповідно до пункту 1.1. розділу 1 якого, постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідач звертає увагу, що пунктом 5.1. договору встановлено строк поставки - до 23.08.2022, проте товар, визначений пунктом 1.2 договору був поставлений відповідачем з порушенням строку, а саме 01.12.2022.

Несвоєчасна поставка товару відповідачем, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для їх захисту у судовому порядку, відтак за порушення строку поставки товару позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 540 540, 00 грн пені, нарахованої з вартості несвоєчасно поставленого товару, та за порушення строку поставки понад 30 календарних днів позивач також просить стягнути 7 % штрафу у сумі 382 200, 00 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що на його думку, він здійснив поставку товару визначеного сторонами у межах строку дії договору, а саме 01.12.2022, оскільки позивач не направляв відповідачу зазначену у п. 5.1. розділу 5 договору сканкопію заявки замовника з його офіційної електронної пошти на електронну пошту постачальника, в тому числі не вказав і дату поставки.

Також зазначає, що з причин, пов`язаними з обставинами нездоланної сили, що не залежали від його волі, а саме у зв`язку з військовими діями російської федерації проти України, котрі спричинили ускладнення логістичних процесів щодо отримання імпортних складових протигазу від постачальників з Чеської Республіки, виконання зобов`язання щодо виготовлення та поставки товару у строк до 23.08.2022 виявилось неможливим.

Відтак просить зменшити штрафні санкції на 99 % з огляду на те, що ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» виконує важливі замовлення оборонного характеру задля відбиття збройної агресії проти України для сил оборони України, а саме для різних підрозділів ЗСУ, НГУ, СБУ, СЗР, Міністерства оборони України.

Окрім того, звертає увагу, що 12.06.2024 Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України видано наказ № 306-КВ «Про визначення ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» таким, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу, та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу».

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 09.06.2022 між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» було укладено договір № 31РХБ про закупівлю товару.

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 договору, постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. договору «предмет договору» визначено, що найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в додатку № 1 до цього договору, а саме - загальний військовий протигаз звп-01у (далі - товар), дк 021:2015:35810000-5 індивідуальне обмундирування. Загальна кількість товару - 1 300 шт.

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна договору складає 5 460 000, 00 у тому числі ПДВ 20 % 910 000, 00 грн.

Пунктом 5.1. договору сторони домовились, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту постачальника ІНФОРМАЦІЯ_2, вказану у розділі 13 цього договору. Постачальник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. Строк поставки до 23.08.2022 року.

Таким чином, відповідно до пункту 5.1 договору постачальник був зобов`язаний поставити замовнику товар в кількості 1 300 шт. в строк до 23.08.2022 року.

Згідно з статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що незважаючи на те, що умовами п. 5.1. договору кінцевий термін поставки визначений до 23 серпня 2023 року, поставку товару було здійснено із порушенням строків такої поставки, що не заперечується відповідачем та підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною від 01.12.2022 № 881.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України, невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України). Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. договору сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0, 1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

У постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульовано розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

З огляду на наведені положення законодавства та правові позиції Верховного Суду, проаналізувавши доводи відповідача, а також докази подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення загального розміру неустойки на 75 %, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 135 135, 00 грн пені та 95 550, 00 грн штрафу.

При цьому суд враховує виконання зобов`язання відповідачем у повному обсязі, відсутність доказів, які могли б підтверджувати, що прострочення поставки спричинило позивачу збитки, також те, що ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» виконує важливі замовлення оборонного характеру задля відбиття збройної агресії проти України для сил оборони України, а саме для різних підрозділів Збройних сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Міністерства оборони України.

Суд бере до уваги також те, що 12.06.2024 року Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України видано наказ № 306-КВ «Про визначення ПП «НВПП «Спаринг-Віст Центр» таким, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу, та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу».

Відповідачем повідомлено, що ним укладено велику кількість договорів із вищепереліченими органами, а саме

1) з Міністерством оборони України - договір № 343/4/2024/24 від 17.07.2024 про закупівлю товарів за державні кошти;

2) з Службою безпеки України - договір № 19/1-1886 від 30.11.2023 про закупівлю товарів за державні кошти;

3) Національної гвардії України - договір № 2/РХБ2/378 від 30.08.2024 про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Виходячи із викладеного вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Науково-виробниче приватне підприємство «Спаринг-Віст Центр» (79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Володимира Великого, 33, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) суму в розмірі 244 526, 10 грн, з яких:

- 135 135, 00 грн пені;

- 95 550, 00 грн штрафу;

- 13 841, 10 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2025 року

Суддя Манюк П.Т.