ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 Справа № 917/1994/24

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший енергетичний оператор» (, юридична адреса: 01014, місто Київ, вул. Соловцова Миколи, будинок 2; оф 38/1)

до Кременчуцької гімназії № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (, юридична адреса: 39625, Полтавська обл., місто Кременчук, вулиця Шкільна, будинок 16)

про стягнення 14 997,37 грн.,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший енергетичний оператор» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької гімназії № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення 14 997,37 грн. заборгованості за отриману електричну енергію за договором № 145/КГ22/ПОЕ про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2022 року.

Суд ухвалою від 21.11.2024 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

09.12.2024 відповідач надав суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

09.12.24 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/1994/24.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший енергетичний оператор» (далі Позивач, Постачальник) та Кременчуцькою гімназією № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі Відповідач, Споживач) укладений договір № 145/КГ22/ПОЕ про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2022 року (далі Договір).

Розділом 6 Договору сторони погодили, що документообіг між Сторонами може здійснюється в тому числі у вигляді електронного документа з накладенням кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки (за наявності).

Договір та додаткові угоди/додатки до нього укладались сторонами в електронній формі із накладенням на документи кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до заяви-приєднання (додаток 1 до Договору) початком постачання є 01.01.2023, ЕІС-код точки комерційного обліку споживача - 62Х100.

Відповідно до п. 1.1 Договору, цей договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник продає електричну енергію ( код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5) (далі товар, електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У відповідності до п. 2.3 Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 62690 кВт/год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

До Договору сторони уклали ряд додаткових угод, якими, зокрема, вносились зміни до ціни та обсягів постачання електричної енергії за Договором.

Відповідно до додаткової угоди №7 , сторони домовилися внести зміни до п.2 Додатку 2 Комерційної пропозиції Договору, та визначити, зокрема, що за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію з 01.12.2023р. cтановить 6,32грн (шість гривень 32 копійки) з ПДВ.

Пунктом 14.1 Договору передбачено, що цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви приєднання і діє до 31.12.2023. Умови цього договору починають виконуватися з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні або дати зазначеної в Комерційній пропозиції.

Комерційною пропозицією до Договору (додаток 2 до Договору) визначено, що договір набирає чинності з дня, наступного за днем отримання заяви-приєднання споживача до умов договору про постачання електричної енергії, в якій вказано про обрання Комерційної пропозиції, та діє до 31.12.2023.

Позивач у позові вказує, що протягом дії Договору споживач належним чином розраховувався за отриману від постачальника електричну енергію, проте, в порушення умов Договору та чинного законодавства, Споживач не розрахувався з Постачальником за електричну енергію, отриману Споживачем за період з 01.01.2024 по 18.01.2024.

Так, за твердженням Позивача, у період з 01.01.2024 по 18.01.2024 Постачальником було передано у власність електричної енергії за Договором у загальному обсязі 2373 кВт/год.

Вартість вказаного обсягу електричної енергії позивач визначив на підставі Додаткової угоди № 7 де вказано, що граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію з 01.12.2023р. cтановить 6,32грн (шість гривень 32 копійки) з ПДВ.

Позивач склав акт ПЕО00000366 прийняття-передавання товарної продукції за Січень 2024 від 31.01.2024 в кількості 2373 кВт/год. загальною вартістю 14 997,37 грн.

Цей акт відповідач не підписав.

На запит позивача Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», яке є Оператором з розподілу електричної енергії в Полтавській області, листом № 04.33/10129 від 15.04.2024 повідомило, що у січні 2024 року (з 01.01.2024 по 18.01.2024) обсяг електричної енергії у кількості 2373 кВт/год. від постачальника - ТОВ «Перший енергетичний оператор» був розподілений споживачу Кременчуцькій гімназії № 22.

Позивач у позові вказує, що відповідач не розрахувався з позивачем за отриманий обсяг електричної енергії в обсязі 2373 кВт/год. загальною вартістю 14 977,37 грн. з ПДВ в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, що зумовило позивача звернутись до суду за захистом порушених прав.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує з таких підстав:

- строк дії договору - з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.;

- сторони не погоджували жодних змін стосовно строку дії договору або можливості його пролонгації;

- підставою для стягнення заборгованості позивач вказав порушення відповідачем умов договору щодо оплати електричної енергії за період з 01.01.2024 р. по 18.01.2024 р., тобто, в період коли між сторонами були відсутні договірні зобов`язання;

- відповідач виконав всі умови договору і заборгованість за постачання електричної енергії по договору відсутня;

- оскільки з 01.01.2024 року припинилася дія договору, позивач не мав правових підстав з 01.01.2024 року постачати електричну енергію відповідачу;

- 26.12.2023 року між відповідачем та ТОВ "Газенерго - трейд" укладено договір №Е/КГ22 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до якого початком постачання електричної енергії є 01.01.2024 р. Отже, постачальником електричної енергії з 01.01.2024 р. на підставі договору повинен був бути ТОВ "Газенерго - трейд", а не ТОВ «Перший енергетичний оператор»;

- позивачу було відомо про закінчення строку дії договору і відсутність правових підстав для постачання ними електричної енергії після 31.12.2023 р. Незважаючи на це, останній залишив відповідача в реєстрі споживачів на 2024 рік, що не дало можливості адміністратору комерційного обліку змінити постачальника у платформі Датахаб, оскільки саме позивач значився як постачальник і ТОВ "Газенерго-Трейд" був позбавлений можливості зробити заміну без його згоди;

- постачання електричної енергії відбулося за власною ініціативою і бажанням ТОВ «Перший енергетичний оператор» без згоди відповідача та належних правових підстав, що вказує на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і відсутність відповідальності;

- відсутність договірних відносин унеможливлює реєстрацію бюджетного зобов`язання в органах казначейства.

У відповіді на відзив позивач відхиляє заперечення відповідача на позов з наступних підстав:

- відповідач не заперечує факт отримання електричної енергії від позивача у зазначений позивачем період часу;

- факт та обсяги постачання електричної енергії позивачем до об`єктів відповідача з 01.01.2024 р. по 18.01.2024 р. підтверджуються листом АТ "Полтаваобленерго" від 15.04.2024, який є адміністратором комерційного обліку (оператор системи розподілу);

- жоден нормативно-правовий акт не надає права відповідачу не здійснювати оплату за товар, який він фактично отримав та спожив;

- відповідно до пункту 6.1.8. ПРРЕЕ новий електропостачальник протягом 3 робочих днів від дня отримання звернення від споживача про зміну електропостачальника має надіслати запит до адміністратора комерційного обліку щодо зміни електропостачальника;

- жодне положення Бюджетного кодексу України не дає підстав відповідачу не здійснювати оплату за фактично отримані обсяги електричної енергії.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Пунктом 14.1 Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви приєднання і діє до 31.12.2023.

Комерційною пропозицією до Договору (додаток 2 до Договору) було визначено, що договір набирає чинності з дня, наступного за днем отримання заяви-приєднання Споживача до умов Договору про постачання електричної енергії, в якій вказано про обрання Комерційної пропозиції та діє до 31.12.2023.

Отже, сторони при укладенні Договору було передбачено строк його дії: з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Згідно п. 14.7 Договору усі зміни та доповнення до нього вносяться письмово додатковими угодами, які стають невід`ємною частиною Договору.

Протягом дії Договору між Відповідачем та ТОВ «Перший енергетичний оператор» було укладено ряд додаткових угод, якими вносилися зміни щодо обсягу постачання електричної енергії, його ціни та граничних тарифів.

Проте, жодних змін стосовно строку дії Договору або можливості його пролонгації вони не містять.

Таким чином, Договір № 145/КГ22/ПОЕ припинив свою дію з 01.01.2024.

Позивач у позові безпідставно вказує на порушення відповідачем умов Договору в частині оплати електричної енергії за період з 01.01.2024 по 18.01.2024, оскільки в цей період між сторонами вже були відсутні договірні зобов`язання.

Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує продовження дії договору до 18.01.2024.

З огляду на викладене, суд погоджується із твердженням відповідача про те, що строк дії Договору закінчився. Постачання спірного обсягу електроенергії у період з 01.01.2024 по 18.01.2024 позивач здійснював поза межами вказаного договору.

Отже, є безпідставними є твердження позивача про порушення відповідачем умов Договору щодо оплати поставленої у період з 01.01.2024 по 18.01.2024 електричної енергії.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних з постачанням електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» (надалі Закон) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених 14.03.2018 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 (надалі - ПРРЕЕ).

Згідно ч.1,2,7 ст.56 Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

За приписами ст.275 Господарського кодексу України (надалі ГК України), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпеку експлуатації енергетичного та іншого обладнання.

Пункт 1.2.7 ПРРЕЕ визначає, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу. Аналогічні положення містяться і в п.3.1.1 ПРРЕЕ.

Відповідно до п.п.9 п. 5.5.1 ПРЕЕ споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії» та цими Правилами.

В свою чергу, постачальник зобов`язаний у процесі зміни споживачем електропостачальника забезпечувати постачання електричної енергії споживачу на умовах чинного договору до припинення дії договору постачання електричної енергії споживачу (пп.27 п. 5.2.2 ПРРЕЕ).

Як передбачає п. 6.1.1 ПРРЕЕ споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.

Процес зміни споживачем електропостачальника забезпечується суб`єктами (учасниками) ринку електричної енергії та учасниками роздрібного ринку електричної енергії, які задіяні у процесі зміни електропостачальника та забезпечують зміну та інформаційний обмін під час такої зміни на безоплатній основі (п.6.1.2 ПРРЕЕ).

Відповідно до п.6.1.3 ПРРЕЕ за загальним правилом зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.

Відповідно до п.6.1.3 ПРРЕЕ днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.

У грудні 2023 року відповідач оголосив тендер на укладення договору про постачання електричної енергії на 2024 календарний рік, переможцем було оголошено ТОВ «Газенерго-Трейд», що підтверджується звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2023-11-29-014205-а від 26.12.2023. 12.12.2023 було оприлюднено повідомлення про намір укласти договір, що підтверджується звітом про закупівлю.

На підставі цього 26.12.2023 між Відповідачем та ТОВ «Газенерго-Трейд» укладено договір № Е/КГ22 про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до пункту 6.1.8. ПРРЕЕ, новий електропостачальник протягом 3 робочих днів від дня отримання звернення від споживача про зміну електропостачальника має надіслати запит до адміністратора комерційного обліку щодо зміни електропостачальника.

Запит надсилається адміністратору комерційного обліку у вигляді підписаного новим електропостачальником електронного документа за встановленою адміністратором комерційного обліку формою, що містить необхідні для адміністрування процедури зміни електропостачальника умови договору зі споживачем: ЕІС-код площадки(-ок) комерційного обліку, за якою(-ими) планується виконати зміну електропостачальника; дати початку/кінця дії договору про постачання електричної енергії споживачу; вид постачання та спосіб оплати послуг з розподілу/передачі електричної енергії за договором, дані щодо ідентифікації сторони(-ін), з якою(-ими) укладений договір про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії за площадкою(-ами) комерційного обліку).

Відповідно до пункту 6.1.12. ПРРЕЕ, у разі підтвердження можливості зміни електропостачальника повідомлення адміністратора комерційного обліку повинні містити: 1) до нового електропостачальника: підтвердження дати зміни електропостачальника; інформацію про історію споживання електричної енергії споживачем за минулі періоди; 2) до попереднього електропостачальника: повідомлення про зміну електропостачальника та дату такої зміни; 3) до оператора системи: повідомлення про зміну електропостачальника та дату такої зміни; прогнозні обсяги споживання електричної енергії за точкою обліку на заплановану дату зміни та прогноз обсягу розподілу електричної енергії на наступний розрахунковий період.

Як передбачено пунктом 6.1.13. ПРРЕЕ, у разі відсутності можливості зміни електропостачальника адміністратор комерційного обліку повідомляє про це нового електропостачальника із зазначенням причини відмови у забезпеченні зміни електропостачальника, що є підставою для зупинки (анулювання) процедури зміни електропостачальника.

Згідно з п.6.1.19 ПРРЕЕ у визначену дату зміни електропостачальника постачальник послуг комерційного обліку в присутності споживача та/або оператора системи повинен зняти фактичні покази засобу (засобів) вимірювальної техніки або забезпечити їх зчитування автоматизованою системою комерційного обліку.

Згідно з п. 6.1.20 ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку має передати адміністратору комерційного обліку фактичні дані комерційного обліку на момент зміни електропостачальника. Упродовж одного робочого дня після зміни електропостачальника адміністратор комерційного обліку надсилає отримані фактичні дані попередньому та новому електропостачальникам.

Зазначені дані є підставою для коригуючих взаєморозрахунків між споживачем та попереднім електропостачальником та початковими даними для розрахунків споживача з новим електропостачальником.

Згідно з п. 6.1.21 ПРРЕЕ якщо фактичні дані комерційного обліку перевищують прогнозні, споживач повинен протягом 5 днів з дати отримання остаточного рахунку здійснити платежі на користь попереднього електропостачальника.

Якщо споживачем здійснена переплата за прогнозними даними споживання, попередній електропостачальник має протягом 3 робочих днів з дня отримання заяви повернути споживачу надлишок коштів за реквізитами рахунка, вказаного споживачем у заяві.

Зазначені платежі мають бути здійснені сторонами протягом 10 днів після зміни електропостачальника.

Згідно з п. 6.1.23 ПРРЕЕ датою початку постачання електричної енергії новим електропостачальником та датою припинення постачання на умовах договору з попереднім електропостачальником є дата, зазначена у запиті про зміну електропостачальника, який належним чином надісланий новим електропостчальником адміністратору комерційного обліку, прийнятий та реалізований адміністратором комерційного обліку з відповідним внесенням даних щодо зміни електропостачальника у реєстри точок комерційного обліку.

Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», яке є Оператором з розподілу електричної енергії в Полтавській області, листом № 04.33/10129 від 15.04.2024 повідомило, що у січні 2024 року (з 01.01.2024 по 18.01.2024) обсяг електричної енергії у кількості 2373 кВт/год. від постачальника - ТОВ «Перший енергетичний оператор» був розподілений споживачу Кременчуцькій гімназії № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Листом ТОВ «Газенерго-Трейд» 19.11.2024 за вих. №19/11-76 повідомив, що ТОВ «Газенерго-Трейд» почав здійснювати заміну СВБ лише з моменту погодження зміни постачальника ОСР та технічною спроможністю в платформі НЕК «Укренерго» Датахаб, а саме з 20.01.2024.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що у період з 01.01.2024 по 18.01.2024 споживач - Кременчуцька гімназія № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району було закріплений за постачальником - ТОВ «Перший енергетичний оператор» (позивачем), і останній поставив відповідачу електричну енергію у обсязі 2373 кВт/год.

У відзиві на позовну заяву відповідач жодним доказом не спростував дані Оператора з розподілу електричної енергії в Полтавській області (АТ «Полтаваобленерго») та не заперечує достовірність вказаних інформаційних даних, якими підтверджується факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період та у визначеному обсязі. Зокрема, відповідач не надав належних доказів поставки йому електричної енергії протягом вказаного періоду у зазначеному обсязі саме новим постачальником - ТОВ «Газенерго-Трейд».

З урахуванням системного аналізу викладених положень законодавства, суд зазначає, що закінчення дії договору постачання не є підставою для автоматичного виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника, а також не свідчить про припинення можливості доступу споживача до точок постачання електричної енергії, відтак, зазначені обставини не свідчать про відсутність у відповідача можливості споживання електричної енергії поза межами дії укладеного між сторонами договору.

В той же час, матеріалами справи підтверджується фактичне споживання відповідачем електричної енергії у спірний період саме через постачальника позивача.

Відповідно до ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, - про фактичне споживання відповідачем електричної енергії у спірний період саме через постачальника позивача, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а належних доказів на її спростування відповідач суду не надав.

У відповідності до вимог статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавство не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.6.1.19 ПРРЕЕ у визначену дату зміни електропостачальника постачальник послуг комерційного обліку в присутності споживача та/або оператора системи повинен зняти фактичні покази засобу (засобів) вимірювальної техніки або забезпечити їх зчитування автоматизованою системою комерційного обліку.

Згідно з п. 6.1.21 ПРРЕЕ якщо фактичні дані комерційного обліку перевищують прогнозні, споживач повинен протягом 5 днів з дати отримання остаточного рахунку здійснити платежі на користь попереднього електропостачальника.

Зазначені платежі мають бути здійснені сторонами протягом 10 днів після зміни електропостачальника.

З наведених підстав слід дійти висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості як бездоговірного, так і безоплатного постачання постачальником і використання споживачами електричної енергії, натомість визначено обов`язок покупця оплатити товар з після його отримання.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності та норми законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про наявність у відповідача зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем обсягу електричної енергії після закінчення строку договору, оскільки таке зобов`язання виникло безпосередньо з актів цивільного та господарського законодавства, Закону України «Про ринок електричної енергії» та спеціальних Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також з фактичних конклюдентних дій постачальника та споживача.

Отже, заперечення відповідача в ці частині суд визнає необґрунтованими.

Також відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивач заявив вимоги саме на підставі договору, дія якого припинилася.

В цій частині суд зазначає наступне.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 924/1473/15, та у п. 52 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 917/353/19 про те, що суд самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин і застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З викладеного вбачається, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У цій справі позивач предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 14 997,37 грн боргу за поставлену електричну енергію у період з 01.01.2024 по 18.01.2024. Як підстави позову позивач вказує на обставини постачання електричної енергії відповідачу у період з 01.01.2024 по 18.01.2024, та непроведення відповідачем оплати за неї.

На відміну від викладеного, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Велика палата Верховного Суду у постанові у справі № 662/397/15-ц вказала, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із установлених фактів, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню, є складовою класичного принципу jura novit curia. ВП ВС наголосила, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові. Адже згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Натомість відмова у задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.55, 124 Конституції. Отже, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки суд встановив факт поставки позивачем відповідачу спірного обсягу електричної енергії, встановив, що відповідач за неї не розрахувався, то обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (стягнення вартості поставленої електричної енергії) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

Щодо аргументів відповідача про відсутність зареєстрованих за ним бюджетних зобов`язань по договору, суд зазначає про те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України за конкретним договором, відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії.

Бюджетний кодекс України не містить норм, які б звільняли відповідача від обов`язку оплатити за фактично отриману ним електричну енергію.

Згідно з пунктом 2.12. Глави 2 наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України20 березня 2012 р. за № 419/20732 ) при виконанні рішень, які прийняті органами державної влади, про стягнення коштів з рахунків розпорядників бюджетних коштів органи Казначейства відображають в обліку відповідні бюджетні зобов`язання та бюджетні фінансові зобов`язання. Після проведення безспірного списання коштів з рахунків розпорядники бюджетних коштів повинні привести у відповідність із проведеними операціями бюджетні зобов`язання та бюджетні фінансові зобов`язання.

Таким чином, положення Бюджетного кодексу України не дають підстав для відмови у задоволенні позову, а також не містять підстав щоб не здійснювати оплату за фактично отримані обсяги електричної енергії.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 14 997,37 грн заборгованості за електричну енергію, поставлену за період з 01.01.2024 по 18.01.2024.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

За подачу цього позову позивач сплатив 3028,00 грн судового збору за платіжним дорученням № 460 від 07.11.2024. Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 08.11.2024.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява подана позивачем в електронній формі через систему «Електронний суд», то з за подання вказаного позову має бути сплачено 2422,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю в належній до сплати сумі 2422,40 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Кременчуцької гімназії № 22 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (, юридична адреса: 39625, Полтавська обл., місто Кременчук, вулиця Шкільна, будинок 16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший енергетичний оператор» (, юридична адреса: 01014, місто Київ, вул. Соловцова Миколи, будинок 2; оф 38/1) 14 997,37 грн. заборгованості за отриману електричну енергію, 2422 грн 40 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 23.01.2025.

Суддя Киричук О.А.