ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.01.2025 Справа № 914/120/25

м. Львів

Суддя Господарського суду Львівської області Олена ЩИГЕЛЬСЬКА, розглянула заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Громадської організації «Львівський міський автомотоклуб» 60719,61 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, з яких 55173,83 грн сума основного боргу, 891,89 грн пеня, 991,22 грн 3% річних та 3662,67 грн індекс інфляції.

встановила:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Громадської організації «Львівський міський автомотоклуб» 60719,61 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, з яких 55173,83 грн сума основного боргу, 891,89 грн пеня, 991,22 грн 3% річних та 3662,67 грн індекс інфляції.

Розглянувши матеріали заяви, суд зауважує, що наявні підстави для відмови в задоволенні заяви, та зазначає таке.

Відповідно статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Разом з цим, ГПК України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Суд звертає увагу, що в заяві про видачу судового наказу, боржником зазначено Громадську організацію «Львівський міський автомотоклуб» (ідентифікаційний код 25251737), а адресою боржника вказано 79011, вул. Тютюнників, 53/4, м. Львів.

Разом з тим, з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що адресою юридичної особи з ідентифікаційним кодом 25251737, є 79035, м. Львів, вул. Дністерська, будинок 17, квартира 67.

Також п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання.

Заява підписана представником Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» - Оксаною Трофимчук, однак відомості визначені п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України не вказано

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 5 частини 2 ст. 150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу заявник вказує, що між ним та боржником встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, виконавець надав послуги боржнику, який такими послугами користувався для задоволення своїх потреб. Заявник вважає, що факт приєднання боржника до умов Індивідуального договору підтверджується фактом отримання таких послуг боржником. Заявник вказує, що боржник не в повному обсязі та несвоєчасно сплачував за послугу, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунків заборгованість за період з 01.10.2023 по 30.09.2024 року складає 60 719,61 грн, в т.ч. 891,89 грн пені, 991,22 грн 3% річних та 3662,67 грн інфляційних втрат. Додатково заявник вказує, що заборгованість за попередній період врегульовано судом у справах №914/3327/23, 914/1430/23 про примусове стягнення заборгованості, що свідчить про небажання споживача здійснювати оплату в добровільному порядку.

На підтвердження заявленого до стягнення розміру заборгованості заявник долучає: Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021, Інформацію по об`єкту, ВОТЕ, Акт про включення системи теплоспоживання від 16.10.2023 року, рахунки за жовтень 2023 вересень 2024 року за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, докази надіслання рахунків боржнику, а також розрахунки заборгованості.

Абзацом 5 п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.219 № 830 визначено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України Про електронну комерцію (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Суд звертає увагу заявника на те, що виходячи із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

При зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Однак, суд не вбачає безспірності в правовідносинах які склалися між заявником та боржником, заявником не надано допустимих доказів, які підтверджували б приєднання споживача до умов Індивідуального договору (акцептування договору): підписаної заяви-приєднання чи доказів сплати рахунків за надані послуги. Долучення до заяви самої копії публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії не може свідчити про приєднання споживача до умов такого договору а долучені рахунки, складені та підписані лише заявником однозначно не підтверджують факт отримання послуги саме боржником. Крім того сам заявник вказує, про примусове стягнення заборгованості за попередні періоди, що свідчить про небажання споживача здійснювати оплату в добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

За умовами ч. 2 ст. 154 ГПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу на пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку відмовити заявнику у видачі судового наказу за поданою заявою.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 123, 129, 147, 148, 150-154 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Громадської організації «Львівський міський автомотоклуб» №09-322-01/25 від 10.01.2025 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Щигельська О.І.