ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про закриття провадження
у справі про банкрутство
21.01.2025 Справа № 42/131б
Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., за участі секретаря судового засідання Левкович Ю.Р., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи за заявою ініціюючого кредитора (заявника): фізичної особи ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область
до боржника: фізичної особи підприємця Сари - Юрьєва В`ячеслава Миколайовича, м.Маріуполь, Донецька область
Представники сторін: не з`явилися
Ухвалою Господарського суду Донецької області 24.09.2009 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 порушена справа про банкрутство фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича відповідно до вимог статей 47, 48 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
Постановою суду від 06.10.2009 боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура строком на 6 місяців до 06.04.2010 та призначений ліквідатор арбітражний керуючий Пилипенко С.В.
Ухвалами суду від 29.06.2010 та від 28.10.2010 строк ліквідаційної процедури продовжений відповідно до 06.10.2010 та до 06.04.2011.

Ухвалою від 20.06.2011 зупинено провадження у справі №42/131Б про банкрутство фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича до прийняття рішення Приморським районним судом м.Маріуполя Донецької області у справі №2-2626-09 за позовом Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до відповідачів фізичної особи підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв`язку з проведенням на території міста Донецька та Донецької області антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, матеріали справи були втрачені.

Ухвалою від 05.11.2024 відновлено втрачену справу №42/131б про банкрутство фізичної особи-підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича на стадії ліквідаційної процедури частково за наявними у базі даних автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду копій процесуальних документів, які приймалися Господарським судом Донецької області в межах справи №42/131б до її втрати.

03.12.2024 через систему Електронний суд до суду від представника боржника фізичної особи-підприємця Сари Юрьєва В`ячеслава Миколайовича, адвоката Тимошенка О.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі №42/131б.

Ухвалою від 12.12.2024 поновлено провадження у справі 42/131б про банкрутство фізичної особи-підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича. Розгляд справи призначено в судовому засіданні 21.01.2025 та кредиторам у строк до 20.01.2025 запропоновано надати письмово висловлену позицію з зазначенням аргументів, пояснень та міркувань, щодо подальшого провадження у справі. Повідомлено учасників справи про те, що участь у засіданні суду можлива для учасників справи виключно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі з використанням власних технічних засобів згідно зі статтею 197 ГПК України шляхом подання до суду відповідної заяви/клопотання.

Станом на 21.01.2025 заяв або клопотань з процесуальних питань, в тому числі, про участь в судовому засіданні 21.01.2025 в режимі відеоконференції до суду не подано.

Суд зазначає, що учасники справи були повідомлені про місце, час та дату засідання суду засобам електронного зв`язку. Також, з метою повідомлення учасників справи про розгляд справи, відповідне оголошення розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області у рубриці "Повідомлення для учасників процесу" розділу "Інше".

Крім того всі процесуальні документи розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з матеріалами справи кредитори мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України, в тому числі, права на висловлення своєї позиції щодо стану провадження у справі про банкрутство як в цілому так і щодо питання визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі.

Поряд з цим суд зазначає, що процедури банкрутства, мають строковий характер. Відтак, всі учасники провадження у справі про банкрутство, мають належним чином користуватися наданими Законом правами та власними повноваженнями сприяти дотриманню визначених строків судових процедур, задля зменшення негативних наслідків надмірною тривалістю цих процедур як для кредиторів так і боржника.

Враховуючи належне повідомлення учасників про місце, час та дату засідання суду, не визнання явки учасників справи обов`язковою, поточну ситуацію щодо введення на території України воєнного стану, а також тривалість здійснення провадження у даній справі, підстави для відкладення чи оголошення перерви у судовому засіданні відсутні.

Дослідивши матеріали частково відновленої справи, суд зазначає про таке:

Згідно з повідомленням Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №53400/58161-10-24/15.6 від 13.12.2024, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна боржника, керуючого санацією, ліквідатора) №1621 від 19.07.2013, видане Пилипенку Сергію Валентиновичу, анульовано на підставі наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2019 №1906/5.

Відповідно до частини 4 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; 2) зловживання правами арбітражного керуючого; 3) подання до суду неправдивих відомостей; 4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; 5) припинення діяльності арбітражного керуючого; 6) наявності конфлікту інтересів.

Отже, відповідно до пункту 5 частини 4 статті 28 КУзПБ припинення діяльності арбітражного керуючого є підставою для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією.

В свою чергу частиною 3 статті 27 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що діяльність арбітражного керуючого припиняється з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запису про анулювання його свідоцтва.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України анульовано свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна боржника, керуючого санацією, ліквідатора) №1621 від 19.07.2013, видане Пилипенку Сергію Валентиновичу, суд дійшов висновку відсторонити Пилипенка Сергія Валентиновича від виконання повноважень ліквідатора у справі №42/131б про банкрутство фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича.

Також, за результатами дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі з огляду на таке:

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі Кодекс України з процедур банкрутства, далі за текстом КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Водночас КУзПБ закріплено принцип строковості судових процедур у справі про банкрутство, який полягає в тому, що кожна судова процедура у справі може здійснюватися, а дії учасників справи - мають реалізовуватися в межах строку, визначеного цим Кодексом для такої процедури.

У відповідності до приписів статті 58 КУзПБ строк ліквідаційної процедури, у якій боржник перебуває з 06.10.2009, не може перевищувати 12 місяців. Тобто, ліквідаційна процедура у цій справі триває понад 15 років.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Параграф 1 статті 6 Конвенції зобов`язує держави-учасниці організовувати правові системи таким чином, аби забезпечити відповідність судів її різноманітним вимогам. Сукупність порушень держави створює судову практику, що несумісна з Конвенцією (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Боттацці проти Італії").

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд неодноразово встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, в яких порушувалися питання про тривалість провадження (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції".

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Близького за змістом висновку ЄСПЛ дійшов у рішенні від 10.12.2020 у справі "Парінов проти України", в якому суд визнав тривалість провадження у справі про банкрутство понад дев`ять років такою, що не відповідала вимозі "розумного строку", а отже порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України'').

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 зазначила, що відсутність предмета спору в розумінні пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).

Норми статті 90 КУзПБ, які визначають порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для закриття провадження у справі про банкрутство як-то відсутність предмета спору (знищення предмета спору), однак протилежний підхід, тобто продовження провадження у справі за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства про банкрутство.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Як встановлено судом у цій справі на час розгляду справи в судовому засіданні 21.01.2025 з 21.06.2019 (дата анулювання свідоцтва Пилипенка С.В.) фактично відсутня особа, яка б виконувала обов`язки та повноваження ліквідатора банкрута, тоді як проведення судової процедури ліквідації без участі ліквідатора банкрута є неможливим. Матеріали справи відновлені лише частково у зв`язка з неможливістю їх відновлення в повному обсязі. Відомості щодо майнового стану банкрута та щодо стану проведення заходів з ліквідації банкрута станом на теперішній час, у суду відсутні. Кредитори втратили інтерес щодо стану проведення ліквідаційної процедури та подальшої долі банкрута. Так, протягом ліквідаційної процедури кредитори не наводять жодних аргументів та доводів щодо необхідності продовження ліквідаційної процедури за встановлених обставин, з огляду на невизначеність строку ліквідаційної процедури для виконання необхідних дій. Тоді як, будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор(и) наділений(і) широким обсягом прав та повноважень, в тому числі правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявами з процесуальних питань, реалізуючи які він(и) має(ють) діяти своєчасно та у належний спосіб. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) його вимог. Відсутність прояву активних дій та пасивна поведінка кредитора, свідчить про відсутність у нього зацікавленості в ефективності здійснення ліквідаційної процедури та не відповідає меті участі кредитора у справі. До того ж така поведінка може сприяти збільшенню витрат у ліквідаційній процедурі та тривалості здійснення провадження у справі, що не відповідає цілям та завданням господарського судочинства.

Щодо наданих до матеріалів справи представником боржника копій документів виконавчого провадження, суд зазначає про те, що оскільки матеріали справи були втрачені та в подальшому відновлені частково в межах процесуальних документів, які приймалися судом до втрати справи, суд позбавлений можливості встановити факт того, що подані представником документи є такими, що стосуються обставин цієї справи, внаслідок відсутності конкретних ідентифікаційних ознак, та відповідно підтверджують погашення боргу в межах цієї справи.

У постанові від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що відсутність встановлення обставин щодо наявності майна боржника, унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Також, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що з метою вирішення у майбутньому проблеми банкрутства боржників, майно яких перебуває наразі на тимчасово окупованій території України, у КУзПБ впроваджено положення, яке передбачає можливість поновлення провадження у справі про банкрутство.

Так, у разі, якщо після закриття провадження у справі буде виявлено майно банкрута, достатнє для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, суд за клопотанням учасника справи може поновити провадження у справі (абз. 2 частини 3 статті 65 КУзПБ).

Враховуючи наведене вище, зважаючи на тривалість ліквідаційної процедури впродовж більше ніж 15 років (06.10.2009 боржника визнано банкрутом), відсутність інформації щодо майнових активів банкрута та безперспективність очікування завершення судових процесів, результати яких за наведених обставин ніяким чином не вплинуть на збільшення (поповнення) ліквідаційної маси, приймаючи до уваги можливість настання негативних наслідків в результаті довготривалості ліквідаційної процедури, відсутність прояву активних дій та пасивну поведінку кредитора(ів), суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №42/131б про банкрутство, відповідно до загальних процесуальних норм (пункт 2 частини першої статті 231 ГПК України) та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012.

Згідно із частиною 8 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Закриття провадження у цій справі не є підставою для погашення вимог кредиторів та виключення фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Керуючись статтями 2, 9, 28, 41, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 12, 42, 77-79, 86, 231, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Відсторонити ОСОБА_3 від виконання повноважень ліквідатора у справі №42/131б про банкрутство фізичної особи підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича.

Закрити провадження у справі №42/131б про банкрутство фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів фізичної особи - підприємця Сари-Юрьєва В`ячеслава Миколайовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Копію даної ухвали надіслати боржнику, кредиторам, податковому органу, органу ДВС за місцезнаходженням боржника, державному органу з питань банкрутства, а також державному реєстратору за місцезнаходженням боржника.

Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття 21.01.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду у строки передбачені ГПК України.

Суддя М.О. Лейба