ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2025 року Справа № 903/945/24

за позовом Приватного підприємства «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4», м. Луцьк

до відповідача: Підприємства «ПІК» («Пошук, Ініціатива, Контакт») Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України», м. Луцьк

про стягнення 191 222,17 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику представників сторін

встановив: Приватне підприємство «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» в позовній заяві від 07.11.2024 (вх.№01-52/1030/24) просить суд стягнути з відповідача Підприємства «ПІК» («Пошук, Ініціатива, Контакт») Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» 191 222 грн. 17 коп. в тому числі 144 345 грн. 07 коп. основного боргу, 29 559 грн. 61 коп. пені, 6 083 грн. 19 коп. 3% річних та 11 234 грн. 30 коп. втрат від інфляції.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3 028 грн. 00 коп. судового збору та зазначає про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 11.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надіслана сторонам поштовим зв`язком та отримано 21.11.2024 директором Підприємства «ПІК» («Пошук, Ініціатива, Контакт») Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (а.с. 73).

Відзив відповідача на адресу суду станом на 15.01.2025 не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відзиву відповідача, закінчення строку для його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки (але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі) призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2022 між Приватним підприємством «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» (позивач, замовник) та Підприємством «ПІК» («Пошук, Ініціатива, Контакт») Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (відповідач, виконавець) укладено договір підряду за №22/10-1.

Відповідно до п.п 1.1 договору сторонами визначено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання будівельно - монтажних робіт: Реконструкція адміністративної будівліза адресою: вул. Будівельників, 6 в м. Рівне. Коригування (добудова), (електромонтажні роботи) , а замовник приймає виконані роботи та оплачує їх вартість в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 договору сторони погодили, що вартість реконструкції, що виконується на умовах даного договору, встановлюється у кошторисі, складеному Виконавцем та підтвердженому Замовником.

Загальна вартість робіт, що виконується на умовах даного Договору становить 686 781,84 грн.

Даний договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору підряду за №22/10-1..

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

На підтвердження виконання передбачених договором робіт за листопад 2022 на суму 240 000,77 грн. до матеріалів справи долучено підписаний між позивачем та відповідачем акт приймання виконаних будівельних робіт за №1 від 30.11.2022 .

Крім того, ПП «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» в червні 2023 виконало роботи на загальну суму 123 725,46 грн. , що підтверджується підписаним між позивачем та відповідачем актом приймання виконаних будівельних робіт за №2 від 30.06.2023.

Відповідно до п.3.1 Договору, Замовник зобовязується оплатити вартістьробіт, що є предметом даного Договору, після підписання акту виконаних робіт та згідно виставленого рахунку.

Згідно з ст.853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

В силу ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Про відступлення позивачем від умов договору або інших недоліків в частині виконаних робіт, що підтверджені актами, як це передбачено ст.853 ЦК України, відповідач не заявив.

З матеріалів справи судом додатково встановлено, що відповідач оплатив борг в сумі 219 381,39 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями банківських виписок, а саме: 29.12.2022 - 30 000,00 грн. (з яких 10 618,61 грн. зараховано в рахунок попереднього боргу) , 09.03.2023- 100 000,00 грн. та 15.05.2023 - 100 000,00 грн. (а.с. 43-46).

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що основна сума заборгованості відповідача за договором підряду становить в сумі 144 345,07 грн., підтверджена матеріалами справи, підставна і підлягає до стягнення, оскільки в силу ст.193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Щодо стягнення з відповідача 11 234,30 грн. інфляційних втрат та 6 083,19 грн. 3% річних за період грудень 2022 по вересень 2024 , суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 11 234,30 грн. інфляційних втрат та 6 083,19 грн. 3% за період грудень 2022 по вересень 2024 підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 29 559, 61 грн. пені за період з 04.07.2023 по 03.01.2024.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з умовами п.4.2 Договору, принесвоєчасній оплаті виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені за період з 04.07.2023 по 03.01.2024 , господарський суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги ПП «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» в частині стягнення з Підприємства "ПІК" 29 559,61 грн. пені підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 191 222 грн. 17 коп. в тому числі 144 345 грн. 07 коп. основного боргу, 29 559 грн. 61 коп. пені, 6 083 грн. 19 коп. 3% річних та 11 234 грн. 30 коп. втрат від інфляції .

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України дослідивши надані заявником докази на підтвердження об`єму наданих послуг, встановив, що надання позивачу правничої допомоги підтверджується доданими до заяви доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 28.10.2024 за №Д28/10/24-1, актом приймання - передачі наданих послуг від 05.11.2024 на суму 9 000,00 грн. до договору надання правничої допомоги від 28.10.2024 за №Д28/10/24-1, рахунком - фактурою №05/11/24-1 від 05.11.2024 на суму 9 000,00 грн. та платіжною інструкцією №971 від 05.11.2024.

28.10.2024 між Адвокатським об`єднанням "Преміум Сервіс" та Приватним підприємством «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» укладено договір про надання правничої допомоги, згідно умов п. 1.1. якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу у справі про стягнення з Підприємства "ПІК"наявної заборгованості по договору підряду №22/10-1, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір винагороди Адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги становить 9 000,00 грн.

Кількість та вид послуг будуть вказуватися в акті- прийому-здачі виконаних робіт.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 05.11.2024, підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 9000,00 грн.

Для включення всієї суми витрат на професійну правничу допомогу, яка узгоджена адвокатом та клієнтом у договорі, та сплачених позивачем адвокату для відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п.269).

Оцінка тих чи інших витрат сторін, як судових, здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі № 903/639/24 не є розумним, виправданим та обгрунтованим як обов`язкової умови для відшкодування цих витрат іншою стороною.

Матеріали справи свідчать про те, що спір, який виник між позивачем і відповідачем, не є складним, підготовка позовної заяви до суду не вимагала від адвоката затрат значного обсягу часу.

На думку суду, витрати позивача на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, проте, їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також із складністю та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2022 у справі 910/7765/20, заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, враховуючи складність виконаної роботи, її обсяг та час, витрачений ним на виконання робіт.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини цієї справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, витрачений адвокатом час, визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги, наданої у справі №903/945/24, є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи обсяг наданої представником позивача правової допомоги, на думку суду, до стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову підлягає 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Підприємства «ПІК» («Пошук, Ініціатива, Контакт») Волинської обласної організації всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (43016, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кафедральна , 14, ) на користь Приватного підприємства «ЛУЦЬКЕЛЕКТРОМОНТАЖ-4» (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Павла Чубинського, 12Б ) 191 222 , 17 грн. в тому числі 144 345, 07 грн. основного боргу, 29 559, 61 грн. пені, 6 083,19 грн. 3% річних та 11 234,30 грн. втрат від інфляції , а також 3 028,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 5 000,00 витрат на професійну правничу допомогу .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М. С. Шум