ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

21 січня 2025 року м. ХарківСправа № 922/1979/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Агро-сервіс" (вх. № 1255/25 від 17.01.2025) про ухвалення додаткового рішення про повернення 50% судового збору у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Агро-сервіс" (вул. Плиткова, буд. 12В, м. Харків, 61106; )
до Товарищества з ограниченной ответственностью "Харьков-Жатка" (вул. Сакен Жунисов, буд. 4, корп. 5, кв. 11, мкр. Шугила, Науризбайський район, м. Алмати, Казахстан, 50000; т.60)
про стягнення 108980,00 доларів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2024 по справі №922/1979/24 були повністю задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Агро-сервіс" до Товарищества з ограниченной ответственностью "Харьков-Жатка" (Казахстан) про стягнення заборгованості за Контрактом № 07-01 від 12.12.2023 та з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача боргу в розмірі 108980,00 доларів; витрат зі сплати судового збору в розмірі 52474,39 грн.

17.01.2025 до суду надійшла заява позивача (вх. № 1255/25) про ухвалення додаткового рішення, а саме повернення йому 50% сплаченого судового збору на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Натомість, Господарський процесуальний кодекс України встановлює порядок здійснення судочинства в господарських судах, порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, згідно з п. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В ухваленому по справі рішенні суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином виконано зобов`язання з оплати товару, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 06.05.2024 до Контракту № 07-01 від 12.12.2023, про що зазначено в описово-мотивувальній частині рішення.

Отже, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то питання розподілу судового збору було вирішено судом таким чином, що на відповідача повністю покладено судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні з позовною заявою.

При цьому, про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, а відтак - покладення на відповідача 50% витрат зі сплати судового збору, сторонами до ухвалення рішення по справі заявлено не було. А тому таке питання під час прийняття рішення у справі судом не розглядалось.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як зазначено вище, при ухваленні рішення по даній справі судом вже було вирішено питання розподілу судового збору. Повторний перерозподіл судового збору фактично є переглядом судом свого ж рішення, що є недопустимим з урахуванням ст. 19 Конституції України.

Тому відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення про фактично повторне вирішення питання розподілу судового збору.

При цьому суд зауважує, що законодавче закріплення судових витрат у вигляді судового збору має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності ( саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплинувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необгрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Суд констатує, що права позивача на відшкодування сплаченого судового збору за подачу позову за рахунок відповідача, а не за рахунок держави, у даному випадку жодним чином не порушені, поза як здійснення судом розгляду справ за рахунок держави у такому випадку нівелюватиме компенсаційну функцію інституту судових витрат.

До того ж, приймаючи до уваги, що рішенням господарського суду було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у повному розмірі, задоволення заяви позивача про повернення йому з державного бюджету 50% сплаченого судового збору призведе до фактичного відшкодування позивачеві судового збору у розмірі, більшому ніж ним сплачено.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Агро-сервіс" про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Агро-сервіс" (вх. № 1255/25 від 17.01.2025) про ухвалення додаткового рішення про повернення 50% судового збору - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу складено та підписано 21.01.2025.

Суддя Н.М. Кухар

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.