ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025м. ДніпроСправа № 904/4241/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ

до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, м. Дніпро

про стягнення суми основного боргу у розмірі 39 259,63 грн., 3% річних у розмірі 1 703,47 грн., пені у розмірі 10 138,58 грн. та інфляційної складової у розмірі 2 380,19 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про стягнення суми основного боргу у розмірі 39 259,63 грн., 3% річних у розмірі 1 703,47 грн., пені у розмірі 10 138,58 грн. та інфляційної складової у розмірі 2380,19 грн.

Ухвалою суду від 30.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/4241/24 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі постачальник) та Дніпропетровським окружним адміністративним судом (надалі - споживач) було укладено договір постачання природного газу №03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

Згідно з п. 4.1 договору, всього ціна газу за 1 000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 554 грн.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що загальна вартість цього договору на дату укладання становить 154 738,18 грн. з ПДВ.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, за період з 01.12.2021 по 31.12.2022 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 121 702,01 грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання - передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання - передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Так, підпунктом 3.5.4 пункту 3.5 договору визначено, що у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

На підставі наведених положень договору позивач наполягає на тому, що настання строку оплати спожитого природного газу не залежить від факту та/або моменту вручення споживачу оригіналу акта приймання - передачі.

З урахуванням зазначених положень договору, за твердженням позивача, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором зі сплати вартості поставленого природного газу є таким, що настав.

Однак, відповідач, як вказав позивач, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив спожитий природний газ у встановлені строки у повному обсязі. Всього за спірний період з відповідачем було оплачено спожитий природний газ на суму 82 442,38 грн.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Дніпропетровського окружного адміністративного суду утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" зі сплати вартості поставленого газу у розмірі 39 259,63 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано до сплати 3% річних у розмірі 1 703,47 грн., пеню у розмірі 10 138,58 грн. та інфляційну складову у розмірі 2 380,19 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідач наполягає на тому, що заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 39259,63 грн. виникла через несвоєчасність отримання ним оригіналів актів приймання - передачі газу, оскільки вони надійшли на адресу суду лише 15.02.2023.

На думку відповідача, споживач в означених правовідносинах був добросовісним учасником, а заборгованість у розмірі 39 259,63 грн. за спожитий природний газ виникла з вини Постачальника.

За твердженням відповідача, оскільки оригінали акту в контексті дії пункту п. 3.5 Договору не були отримані Споживачем у 2022 році, відповідно фінансові зобов`язання за означеним Договором не були зареєстровані в органах казначейства для оплати.

Щодо позовних вимог про стягнення пені відповідач вказав, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» та зазначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідач зазначив, що оскільки позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги, відповідно, заборонено нарахування неустойки (штрафу та пені) з початку карантину по 30.07.2023 (тридцять днів після скасування карантину).

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором постачання природного газу № 03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021 у розмірі 39 259,63 грн., 3% річних у розмірі 1 703,47 грн., пені у розмірі 10 138,58 грн. та інфляційної складової у розмірі 2 380,19 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (в які строки і якому розмірі природний газ мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи оплачена відповідачем вартість отриманого природного газу у повному обсязі у встановлені строки), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі постачальник) та Дніпропетровським окружним адміністративним судом (надалі - споживач) було укладено договір постачання природного газу № 03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 13.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

Згідно з п. 4.1 договору, всього ціна газу за 1 000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 554 грн.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що загальна вартість цього договору на дату укладання становить 154 738,18 грн. з ПДВ.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за період з 01.12.2021 по 31.12.2022 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 121 702,01 грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу (том 1, а.с. 20 - 23).

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання - передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання - передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Так, підпунктом 3.5.4 пункту 3.5 договору визначено, що у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

З аналізу наведених положень договору вбачається, що настання строку оплати спожитого природного газу не залежить від факту та/або моменту вручення споживачу оригіналу акта приймання - передачі.

З урахуванням зазначених положень договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором зі сплати вартості природного газу,

- поставленого у грудні 2021 року на суму 24 545,77 грн. настав 15.02.2022;

- поставленого у січні 2022 року на суму 20 540,03 грн. настав 15.03.2022;

- поставленого у лютому 2022 року на суму 16 683,78 грн. настав 15.04.2022;

- поставленого у березні 2022 року на суму 20 654,18 грн. настав 16.05.2022;

- поставленого у листопаді 2022 року на суму 16 930,49 грн. настав 16.01.2023;

- поставленого у грудні 2022 року на суму 22 347,76 грн. настав 15.02.2023.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив спожитий природний газ у встановлені строки у повному обсязі. Всього за спірний період з відповідачем було оплачено спожитий природний газ на суму 82 442,38 грн.

За таких обставин, у Дніпропетровського окружного адміністративного суду утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" зі сплати вартості поставленого газу у розмірі 39 259,63 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 39259,63 грн. є обґрунтованими.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 7.2 договору, позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за загальний період з 16.04.2022 по 15.08.2023 у розмірі 10 138,58 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання відповідача на п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" слід зазначити про таке.

Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.

Сімнадцятого березня дві тисячі двадцятого року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-1Х) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Отже, Закон України Про житлово-комунальні послуги дійсно відносить послуги з постачання та розподілу природного газу до комунальних послуг, але, лише у тому разі, якщо постачання природного газу здійснюється споживачами у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

В розумінні п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (індивідуальний споживач) або юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги (колективний споживач).

У цьому ж випадку споживачем є Дніпропетровський окружний адміністративний суд, що не є побутовим споживачем, відповідно, спірні правовідносини регулюються умовами договору постачання природного газу № 03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021, нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України Про ринок природного газу.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу, споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з п. 1.2. договору постачання природного газу № 03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021 природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем для своїх власних потреб.

З урахуванням наведеного, визначальним у питанні застосування пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) є саме суб`єктний склад спірних правовідносин з визначенням кінцевого споживача послуги.

Так, спірний договір укладався сторонами для забезпечення постачання природного газу для власних потреб саме відповідача, іншого матеріалами справи не доведено, тому, таке постачання природного газу не може вважатися житлово-комунальною послугою в розумінні Закону України Про житлово-комунальні послуги з огляду на предмет регулювання вказаного закону.

Тому, пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 530-ІХ від 17.03.2020 не застосовується до спірних правовідносин.

А отже, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 10 138,58 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 1 703,47 грн. за загальний період з 16.04.2022 по 30.06.2024 та інфляційну складову у розмірі 2 380,19 грн. за загальний період з травня 2022 року по жовтень 2023 року.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційної складової суд встановив, що вони зроблені правильно та відповідають вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 2380,19 грн. та 3% річних у розмірі 1 703,47 грн. є обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 03-1227/21-БО-Т від 26.11.2021 (том 1, а.с. 14 - 19), актами приймання - передачі (том 1, а.с. 20 - 23), випискою по рахунку (том 1, а.с. 24), листом від 20.06.2023 № 05/40750/23 (том 1, а.с. 25), довідкою №15932/20803/2024 (том 1, а.с. 26).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться листуванням між сторонами (том 1, а.с. 65 - 67).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дніпропетровського окружного адміністративного суду (місцезнаходження: 490897, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4; ідентифікаційний код: 34824364) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код: 42399676) суму основного боргу у розмірі 39 259,63 грн., 3% річних у розмірі 1 703,47 грн., пеню у розмірі 10138,58 грн., інфляційну складову у розмірі 2 380,19 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 22.01.2025.

Суддя М.О. Ніколенко