ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2025м. ДніпроСправа № 904/5113/24

Суддя Рудь І.А. , розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна", м. Київ

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 533 грн 47 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" матеріальну шкоду в порядку регресу у сумі 12 533 грн 47 коп.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Розгляд справи позивач просить здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження через її малозначність.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ДТП, яке сталося з вини водія автомобіля, що належить відповідачу. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 12 533 грн 47 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №12548 від 29.10.2021, тому позивач просить в порядку регресу відшкодувати йому за рахунок відповідача суму страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

10.12.2024 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому останній вказує на те, що:

- позивач посилається на те, що факт самовільного залишення місця ДТП водієм відповідача, встановлений рішенням суду, та вважає цей факт преюдиційним, та таким, що не потребує доказуванню. Інших доказів того, що водій залишив місце ДТП, останнім до матеріалів справи не надано.

Проте, на думку відповідача, вказані обставини не мають преюдиційного значення під час розгляду даного спору, оскільки в даному випадку, ані позивач, ані відповідач не були учасниками судового процесу у справі № 215/6249/21, що розглядалася Тернівським районним судом м. Кривого Рогу;

- у водія не було наміру залишити місце ДТП, він взагалі не знав, що така подія сталася, вказане було встановлено під час розслідування відповідачем інциденту, який стався 13.09.2021, результати якого оформлені наказом № 4138б/1001 від 20.09.2021.

Таким чином, відповідач вважає, що вказані обставини свідчать про безпідставність вимог позивача.

Крім того, відповідачем зазначено попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 10 000 грн 00 коп.

12.12.2024 від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов не погоджується, та вказує на таке:

- в постанові Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.09.2021 по справі № 215/6249/21 зазначено, що винуватець, ОСОБА_1 , до суду з`явився, з протоколом погодився відтак, вину у вчинені правопорушення визнав.

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, станом на сьогодні дана постанова набрала законної сили, є чинною та не оспорювалася.

Крім того, в постанові Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.09.2021 по справі № 215/6249/21 було встановлено, що ОСОБА_1 будучи причетним до ДТП місце пригоди залишив, у зв`язку з чим, позивач вважає, що факт самовільного залишення Морозовим С.А. місця пригоди не потребує додаткового доказування, оскільки був встановлений судом під час розгляду справи № 215/6249/21;

- позивач звертає увагу суду на те що відповідач не заперечує факту перебування у трудових відносинах на дату ДТП 13.09.2021 з винуватцем ДТП. Відтак, Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" є належним відповідачем та повинно відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час виконання ним своїх (службових) обов`язків, відповідно до ст. 1172 ЦКУ.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для відшкодування відповідачем заявленої позивачем матеріальної шкоди в порядку регресу.

18.02.2021 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Євроінс Україна" та Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № А/Р5313066, строк дії якого з 01.03.2021 по 28.02.2022 (а.с. 7).

Згідно умов полісу ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн 00 коп., франшиза 0, 00 грн.

Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль КРАЗ д.з. НОМЕР_1 .

13.09.2021 року о 14 годині 10 хвилин в м. Кривому Розі по вул. Тимірязєва біля буд. 11 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу КРАЗ д.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу КРАЗ д.з. НОМЕР_1 , власником якого є Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (а.с. 8).

Відповідно до постанови Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29.09.2021 по справі 215/6249/21 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 КУпАП та ст.124 КУпАП (а.с. 9).

У вказаній постанові було зазначено, що водій транспортного засобу КРАЗ д.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , на дату ДТП працював водієм АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі".

В результаті вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «HYUNDAI» д.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 13).

Враховуючи, що цивільна відповідальність водія забезпечувального транспортного засобу КРАЗ д.з. НОМЕР_1 , винуватця ДТП. Була застрахована в ПРАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна", власник пошкодженого в вказаному ДТП ТЗ «HYUNDAI» д.н. НОМЕР_2 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (а.с. 10-13).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «HYUNDAI» д.н. НОМЕР_2 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу, та 20.10.2021 складено калькуляцію № 41723, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 12 533 грн 47 коп. (а.с. 14-17).

28.10.2021 позивачем складено розрахунок страхового відшкодування, та 29.10.2021 страховий акт по справі № 41723/21 на суму 12 533 грн 47 коп. (а.с. 18-19).

Матеріалами справи встановлено, що позивач платіжною інструкцією № 12548 від 29.10.2021 сплатив на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування на суму 12 533 грн 47 коп. (а.с. 20).

Посилаючись на абзац «в» пп.38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про ОСЦПВ», позивач вказує на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просить, в порядку регресу, відшкодувати йому за рахунок відповідача суму страхового відшкодування.

Вказані обставини і стали причиною виникнення даного спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем позивач платіжною інструкцією № 12548 від 29.10.2021 сплатив на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування на суму 12 533 грн 47 коп. (а.с. 20).

Відповідно до абзацу «в» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про ОСЦПВ», позивач вказує на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт самовільного залишення місця пригоди водієм забезпечувального транспортного засобі встановлений в постанові Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29.09.2021 по справі 215/6249/21, де зазначено, що ОСОБА_1 , будучи причетний до ДТП, місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-у КУпАП.

Згідно ч.6 ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина вказаної особи є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз норм ст.ст.1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Заперечення відповідача суд оцінює критично, оскільки зводяться лише до цитування норм законодавства та практики Верховного Суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, господарський суд зазначає, що інші доводи та міркування, викладені відповідачем у відзиві на позов, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем заборгованості в сумі 12 533 грн 47 коп. Тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 12 533 грн 47 коп. є законними й обґрунтованими.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49111, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, ) матеріальну шкоду в сумі 12 533 грн 47 коп., судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.01.2025.

Суддя І.А. Рудь