ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2025 р. Справа№ 910/348/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Чечотка В.Д.

учасники справи:

від позивача: Сидорчук Я.О.

від відповідача: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024

у справі № 910/348/24 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ"

про стягнення 3 306 204,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" про стягнення пені у розмірі 1 518 264, 00 грн та штрафу у сумі 1 787 940, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 в частині поставки товару у визначений договором строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 1 518 264,00 грн пені, 1 787 940,00 грн штрафу та 49 593,06 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачем було допущено порушення зобов`язань за договором № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" 03.06.2024 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Апелянт стверджує, що сторонами було погоджено зменшення кількості товару, про що укладено додаткову угоду №1 від 20.07.2023, проте графік поставки не було змінено та згідно договору строк поставку товару визначений по 01.11.2023 включно. Також, відповідач вказує на настання обставин непереборної сили, через широкомасштабну збройну агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та вплинуло на строки поставки товару. Крім того, відповідач вказує, що повідомляв позивача листами про неможливість виконати договір в установлені строки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.09.2024.

02.08.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.12.2024 № 09.1-07/954/24, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/348/24, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 04.11.2024.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 у справі №910/348/24 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 прийнято апеляційну скаргу ТОВ "КРАПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/348/24 до провадження у визначеному складі суддів; розгляд справи призначено на 08.01.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 23.06.2023 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" (постачальник) укладено договір № 60/ВОЗ-2023, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в Додатку № 1 до цього Договору. Код ДК 021:2015:34220000-5 - Причепи, напівпричепи та пересувні контейнери (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору, обсяги закупівлі товару (кількість товару) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. Згідно п. 2.1. договору, якість товару, що поставляється Постачальником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ, ТУ та Технічній специфікації (додаток № 2 до договору) на цей вид товару. Пакування та маркування Товару, що поставляється за даним договором, повинне відповідати діючим стандартам, технічним вимогам та забезпечувати зберігання споживацьких властивостей Товару під час транспортування та зберігання. Товар повинен бути новим. Пунктом 2.2. визначено, що товар, котрий Постачальник зобов`язується передати Замовнику, має відповідати вимогам до його якості на момент його передачі Замовнику, а також протягом строку придатності (гарантійного терміну). Разом з Товаром Постачальник повинен передати Замовнику документи, які належать до передачі разом з Товаром відповідно до чинного законодавства України з урахуванням п. 5.5. Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору складає 89 100 000, 00 грн, в тому числі податок на додану вартість (далі - ПДВ) 20 % - 14 850 000, 00 грн.

За умовами п. 4.1 договору, розрахунки за товар, що поставляється без порушень строків або вимог щодо якості або тари або упаковки або маркування, Замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати прийняття товару на склад Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Постачальника та Замовника на відповідній видатковій накладній. Платником за цим Договором є Замовник. Одержувачем товару за цим Договором е Замовник (п. 4.2. договору).

За умовами п. 4.3. договору, датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника та/або Замовника. Відповідно до п. 5.1. договору, поставка товару здійснюється з дня підписання договору до 01 листопада 2023 року.

Графік поставки - 40 одиниць - до 01.08.2023, 40 одиниць - до 01.09.2023, 40 одиниць - до 01.10.2023, 30 одиниць - до 01.11.2023 року (п. 5.1.1. договору).

Згідно п. 5.2. договору, передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження Замовника за адресою: АДРЕСА_1. Поставка товару здійснюється Постачальником власними силами та засобами (п. 5.3. договору).

Пунктом 5.4. договору визначено, що при передачі товару Постачальник повинен направити до Замовника уповноваженого представника, який має право підпису на необхідних документах та який зобов`язаний передати всю необхідну товарно-супровідну документацію на товар, а Замовник зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу Товару. Присутність Постачальника (уповноваженого представника) під час приймання товару Замовником є обов`язковою. Згідно п. 5.6. договору, право власності на товар переходить від постачальника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника на відповідній видатковій накладній.

У п. 6.1.1. договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар. В свою чергу, за умовами п. 6.3. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені цим договором. Забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим цим договором.

Відповідно до п 7.3. договору, за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1 цього Договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки Замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.

У Додатку № 1 до договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 сторони погодили Специфікацію відповідно до якої поставляється Кухня причіпна П-125, країна походження - Україна, кількість товару - 150 од., ціна разом з ПДВ - 89 100 000, 00 грн.

20.07.2023 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" (постачальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023, відповідно до якої сторони домовились зменшити обсяг закупівлі та внести зміни до договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 і викласти пункт 3.1. в наступній редакції: " 4.1. Ціна договору складає 59 400 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 9 900 000, 00 грн.

Усі інші умови договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 залишаються незмінними.

Також, сторони виклали специфікацію у наступній редакції:

Найменування товару, що поставляється: Кухня причіпна П-125, країна походження - Україна, кількість товару - 100 од., ціна разом з ПДВ - 59 400 000, 00 грн.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що за твердженням позивача постачальник (відповідач) зобов`язаний був поставити до 01.08.2023 - 40 одиниць товару, до 01.09.2023 - 40 одиниць товару та до 01.10.2023 - 20 одиниць товару за адресою: АДРЕСА_1, проте, вказані зобов`язання були порушені відповідачем.

Так, постачальником було поставлено позивачу товар з порушенням строків, а саме:

- 40 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1, були поставлені 14.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 174 від 14.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 18.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 178 від 18.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 18.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 176/1 від 18.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 25.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 176 від 25.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 25.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 177 від 25.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 28.08.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 190 від 28.08.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 11.09.2023 у кількості 5 одиниць - видаткова накладна № 199 від 11.09.2023 на суму 2 970 000, 00 грн.; 20.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 207 від 20.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 20.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 207/1 від 20.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 20.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 207/2 від 20.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 20.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 207/3 від 20.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 20.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 207/4 від 20.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.;

- 40 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1, були частково поставлені: 26.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 217 від 26.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 26.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 217/1 від 26.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 26.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 217/2 від 26.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 26.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 217/3 від 26.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 26.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 217/4 від 26.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 27.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 220 від 27.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.; 27.09.2023 у кількості 1 одиниці - видаткова накладна № 220/1 від 27.09.2023 на суму 594 000, 00 грн.

Позивач зазначає, що 33 одиниці товару, які мали бути поставлені до 01.09.2023, та 20 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем взагалі не були поставлені.

Таким чином із 100 одиниць Товару, які згідно умов Договору мали бути поставлені до 01.10.2023, відповідачем було поставлено лише 47 одиниць товару, 53 одиниці товару відповідачем не були поставлені.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 78/9-3848 від 03.10.2023 про одностороннє розірвання договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, та повідомив відповідача про одностороннє розірвання договору з 09.10.2023, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, копією фіскального чеку від 04.10.2023 та копією накладної АТ "Укрпошта".

Крім того, позивачем також було надіслано на адресу відповідача претензію № 78/9-4459 від 23.11.2023 про сплату пені та штрафу за порушення строків поставки товару. Позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 3 306 204, 00 грн., з яких: 1 518 264, 00 грн - пені за період з 02.08.2023 по 08.10.2023 (нарахована окремо за порушення строків поставки товару та за непоставку товару) та 1 787 940, 00 грн. - штрафу у сумі 7 % вартості непоставленого товару.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 та додаткової угоди до нього, відповідач зобов`язаний був поставити до 01.08.2023 - 40 одиниць товару, до 01.09.2023 - 40 одиниць товару та до 01.10.2023 - 20 одиниць товару за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, постачальником було поставлено позивачу товар з порушення строків, а саме: 40 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1, були поставлені у період з 14.08.2023 по 20.09.2023 та з 40 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.09.2023 було частково поставлено 7 одиниць товару з 26.09.2023 по 27.09.2023, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Таким чином, 33 одиниці товару, що мали бути поставлені до 01.09.2023 та 20 одиниць Товару, що мали бути поставлені до 01.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем не були поставлені.

Отже, із 100 одиниць товару, які згідно умов договору мали бути поставлені до 01.10.2023, відповідачем було поставлено лише 47 одиниць товару, 53 одиниці товару відповідачем поставлені не були.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що сторонами було погоджено зміну графіку поставки. При цьому судом враховується наступне.

У пункті 5.1.1. договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 сторони чітко погодили графік поставки, а саме: 40 одиниць - до 01.08.2023, 40 одиниць - до 01.09.2023, 40 одиниць - до 01.10.2023, 30 одиниць - до 01.11.2023 року. Уклавши 20.07.2023 додаткову угоду до договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023, сторони домовились зменшити саме обсяг закупівлі та внести зміни до договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 в цій частині. У додатковій угоді сторони погодили, що усі інші умови договору № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 залишаються незмінними.

Тож, з урахуванням укладеної додаткової угоди сторони виклали специфікацію у наступній редакції: Найменування товару, що поставляється: Кухня причіпна П-125, країна походження - Україна, кількість товару - 100 од., ціна разом з ПДВ - 59 400 000, 00 грн. Тобто, сторонами було зменшено обсяг закупівлі з 150 одиниць товару до 100 одиниць товару.

Так, пунктом 11.3. договору визначено, що усі зміни і доповнення до договору оформлюються додатковою угодою, яка підписується сторонами і має однакову юридичну силу.

Однак, після підписання сторонами додаткової угоди, якою зменшено обсяг закупівлі, графік закупівлі не змінювався, відтак з урахуванням додаткової угоди та зменшення кількості товару графік його поставки лишився таким: 40 одиниць - до 01.08.2023, 40 одиниць - до 01.09.2023 та відповідно решта 20 одиниць - до 01.10.2023.

Таким чином, необґрунтованим є твердження апелянта про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо зміни строків поставки.

Щодо посилань апелянт на обставин непереборної сили через широкомасштабну збройну агресію рф проти України, що вплинуло на строки поставки товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити нездійснення господарської діяльності у спірний період.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. При цьому сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Тож, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до п. 8.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інша небезпечна подія).

Згідно п. 8.2 договору, сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

У п. 8.5. договору сторони визначили, що під обставинами непереборної сили в даному Договорі розуміються випадки, непереборна сила, а також інші обставини як підстава для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п. 8.6. договору, під непереборною силою в цьому Договорі розуміються будь-які надзвичайні або невідворотні події зовнішнього щодо сторін характеру або їх наслідку, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі й бажанню сторін, і які не можна, за умови застосування звичайних для цього заходів, передбачити й не можна при всій обережності й передбачливості запобігти (уникнути), у тому числі, але не винятково стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки), нещастя біологічного, техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин і устаткування; масові епідемії та ін.), обставини громадського життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські заворушення, прояви тероризму, масові страйки й локаути, бойкоти та ін.), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органами державної влади та/або місцевого самоврядування, інші законні або незаконні, заборонні або обмежуючі заходи зазначених органів, які унеможливлюють виконання належним чином сторонами зобов`язань за цим Договором або тимчасово перешкоджають такому виконанню.

Під випадком у цьому Договорі розуміються будь-які обставини, які не вважаються непереборною силою відповідно до пункту 9.6. цього Договору і які безпосередньо не обумовлені діями сторін і не пов`язані з ними причинним зв`язком, які виникають без вини сторін, поза волею або всупереч волі і бажанню сторін, і які не можна за умови застосування звичайних для цього заходів (мір) передбачити й не можна при всій обережності й передбачливості запобігти (уникнути) - п. 8.7. договору.

Згідно п. 8.8 договору, не вважається випадком, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом тієї сторони, що порушила зобов`язання за цим Договором, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання за цим Договором, відсутність у Сторони, що порушила зобов`язання необхідних коштів.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до преамбули самого договору сторони уклали вказаний договір № 60/ВОЗ-2023 від 23.06.2023 відповідно до Указу Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", постанови Кабінету Міністрів України від 11:11.2022 № 1275 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" та наказу командувача Національної гвардії України від 18.11.2022 № 401 "Про деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану".

Тобто, договір був укладений під час дії воєнного стану з послабленням правил здійснення публічних закупівель, з метою забезпечення військових частин Національної гвардії України продовольством та речовим майном.

На момент укладення договору правовий режим воєнного стану діяв в Україні майже 18 місяців.

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на пункт 8.6. договору, як підставу неможливості виконання взятих на себе зобов`язання за договором, є безпідставним. Укладаючи договір під час дії воєнного стану, відповідач був зобов`язаний врахувати власні ризики, пов`язані з виконанням договору та враховувати можливі наслідки, пов`язані з його невиконанням.

Так, відповідно до Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5600-23-4053 від 27.09.2023, виданого Рівненською Торгово-промисловою палатою 27.09.2023, що був наданий відповідачем, період дії форс-мажорних обставин: дата настання - 22 липня 2023; дата закінчення - тривають на 27 вересня 2023.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом вище, у вказаний період, а саме: 14.08.2023, 18.08.2023, 25.08.2023, 28.08.2023, 11.09.2023, 20.09.2023, 26.09.2023 та 27.09.2023 відповідачем було поставлено позивачу 47 одиниць Товару. Тобто, відповідач здійснював поставку Товару під час дії форс-мажорних обставин для нього, відтак позивачем правомірно не взято до уваги вказаний сертифікат про форс-мажорні обставини.

Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тобто мають бути встановлені причинно-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Проте, відповідачем не доведено здатність форс-мажорних обставин впливати на реальну можливість виконання зобов`язань за договором, тобто не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи спірний договір із строком поставки першої партії товару до 01.08.2023 (включно), другої партії товару до 01.09.2023 (включно) та третьої партії товару до 01.10.2023 (включно) відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19.

Згідно приписів ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 306 204, 00 грн., з яких: 1 518 264, 00 грн - пені за період з 02.08.2023 по 08.10.2023 (нарахована окремо за порушення строків поставки товару та за непоставку товару) та 1 787 940, 00 грн. - штрафу у сумі 7 % вартості непоставленого товару.

Згідно п 7.3. договору, за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1 цього Договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки Замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1 цього Договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 1 518 264, 00 грн пені за період з 02.08.2023 по 08.10.2023.

Крім того, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 1 787 940, 00 грн. штрафу у сумі 7 % вартості непоставленого товару.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Приписами ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено лише право суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), які підлягають стягненню з відповідача.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу/пені, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

З огляду на вищевикладене, а також те, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу, як і не надано належних доказів скрутного фінансового стану відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАПТ", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАПТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі № 910/348/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАПТ".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.01.2025.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Шапран