ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2025 р. Справа № 911/2785/24

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд-Проект-Реконструкція»

про стягнення 195 290, 40 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.10.2024 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Євробуд» (далі ТОВ «Євробуд» / позивач) надіслало позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд-Проект-Реконструкція» (далі ТОВ «Укрбудпр» / відповідач) про стягнення 204 082, 55 грн, з яких: 164 800, 00 грн заборгованості, 29 529, 08 грн пені та 9 753, 47 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Євробуд» посилається на обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24 від 02.01.2024 (далі договір) в частині сплати повного обсягу наданих послуг.

До того ж ТОВ «Євробуд» просить суд розглядати означену справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 23.10.2024 залишив позовну заяву ТОВ «Євробуд» без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

01.11.2024 через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач подав позовну заяву про стягнення заборгованості за договором № 02-01/24 від 02.01.2024 в новій редакції.

Водночас в новій редакції позовної заяви ТОВ «Євробуд» зазначило іншу ціну позову, а саме 195 290, 40 грн, що випливає із здійсненого позивачем нового розрахунку пені та, як зазначено в прохальній частині позовної заяви в новій редакції, 3 % річних. Отже згідно прохальної частини позовної заяви ТОВ «Євробуд» просило стягнути з ТОВ «Укрбудпр» заборгованість у розмірі 164 800, 00 грн, а також пеню у розмірі 22 916, 43 грн та 3 % річних у розмірі 7 573, 97 грн.

Крім того 06.11.2024 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Євробуд» надіслало заяву, згідно змісту якої зазначило про допущення під час підготовки заяви про усунення недоліків описки (замість інфляційних втрат зазначено 3 % річних) та просило суд сприймати п. 3 позовних вимог у викладеній згідно означеної заяви редакції: стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 22 916, 43 грн за порушення термінів здійснення платежів згідно договору № 02-01/24 від 02.01.2024 та інфляційні витрати у розмірі 7 573, 97 грн за весь час прострочення.

Враховуючи приписи ст. 14, ч. 1, 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), з огляду на закріплене законодавством право позивача розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, Господарський суд Київської області ухвалою від 06.11.2024 прийняв позовну заяву ТОВ «Євробуд» до розгляду та відкрив провадження у справі за позовом ТОВ «Євробуд» до ТОВ «Укрбудпр» про стягнення 195 290, 40 грн, з яких 164 800, 00 грн заборгованість, 22 916, 43 грн пеня та 7 573, 97 грн інфляційні втрати. Водночас постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання та встановив сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

21.11.2024, у встановлений судом строк, через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Укрбудпр» надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що вимоги позивача не відображають реальних обставин, що склалися між сторонами, а фактична сума заборгованості не відповідає ні умовам договору, ні вимогам чинного законодавства. Відповідач стверджує, що позивачем не враховано проведені оплати згідно платіжних доручень № 6733/4 від 06.03.2024, № 67288/2 від 11.04.2024 та № 677026/4 від 23.08.2024, у зв`язку із чим заборгованість за спірними актами становить 64 800, 00 грн, а не як заявлено позивачем. До того ж відповідач стверджує, що позивачем невірно визначено періоди прострочення виконання зобов`язань за договором, а саме не правильно визначений момент виникнення прострочення; сума пені нарахована більше ніж за шість місяців; суми заборгованості, на які здійснено нарахування, визначено неправомірно.

26.11.2024 через підсистему «Електронний суд» позивач надіслав відповідь на відзив, за змістом якої зазначив, що в ході подачі позову ним допущено помилки в розрахунках, у зв`язку із чим позивач наводить уточнені розрахунки за договором щодо несплачених актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), що призвело до зміни сум пені та інфляційних втрат.

Поряд з тим позивачем до означеної відповіді на відзив додано, в якості доказів, копію довідки № 75 від 26.11.2024 про заборгованість за договором № 02-01/24 від 02.01.2024 за підписом головного бухгалтера та директора ТОВ «Євробуд».

Приписами ч. 2, 4, 8 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ГПК України унормовано, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас згідно приписів ч. 1 ст. 113, ч. 1, 2 ст. 118, ч. 1-3 ст. 119 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З огляду на системний аналіз вказаних приписів Господарського процесуального кодексу України, під процесуальними строками розуміють встановлений законом та / або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та / або завершена та чи інша стадія судочинства, а з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Із матеріалів справи випливає, що позов ТОВ «Євробуд» подано до суду 15.10.2024, тоді як відповідь на відзив разом з долученим до неї додатковим доказом 26.11.2024, про що свідчать відповідні відмітки канцелярії Господарського суду Київської області, отже, долучений до відповіді на відзив доказ подано з пропуском процесуального строку на його подання.

Водночас ані в поданій позивачем відповіді на відзив, ані у вигляді окремої заяви до неї ТОВ «Євробуд» не викладає вимоги про поновлення процесуального строку для подання додаткового доказу.

Отже, враховуючи викладені законодавчі положення, долучення до відповіді на відзив доказу після закінчення визначеного процесуальним законодавством строку для його подання, а також відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку, суд дійшов висновку про неприйняття копії довідки № 75 від 26.11.2024 про заборгованість за договором № 02-01/24 від 02.01.2024 до розгляду, в якості доказу.

Водночас 28.11.2024 через підсистему «Електронний суд» позивач надіслав заяву про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач просить збільшити суму позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у сумі 30 545, 93 грн та інфляційних втрат у сумі 8 459, 13 грн, тоді як сума основної заборгованості залишається незмінною.

06.12.2024, у встановлений судом строк, через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Укрбудпр» надіслало заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зауважує, що позивач у відповіді на відзив через уточнення позовних вимог фактично змінює обставини виникнення заборгованості та здійснює перерахунок нарахованих санкцій у вигляді пені та інфляційних втрат за інших обставин, відмінних від викладених у позові. До того ж відповідач наголосив на тому, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження заявлених вимог, оскільки позивачем не долучені передбачені договором змінні рапорти, по яких визначається обсяг наданих послуг.

Дослідивши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог з урахуванням змісту відповіді позивача на відзив відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 46 ГПК позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, ч. 2 і 3 ст. 252 ГПК України визначають, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог належить розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Під збільшенням позовних вимог, як зазначалось вище, слід розуміти зміну кількісних показників щодо початково заявленої вимоги, яка обґрунтована певними обставинами. Обставини позову, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу становлять підстави позову. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

За правовим висновком, викладеним у п. 4.16 постанови Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19.

З матеріалів справи випливає, що позивач звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою, в редакції позовної заяви після усунення недоліків з урахуванням заяви про виправлення описки, про стягнення із відповідача заборгованості у загальному розмірі 195 290, 40 грн, з яких 164 800, 00 грн заборгованість за договором та 22 916, 43 грн пеня і 7 573, 97 грн інфляційні втрати, нараховані за прострочення виконання зобов`язань за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024.

В той же час, у заяві про збільшення позовних вимог позивач вказує, що після ознайомлення із відзивом відповідача, ним направлено відповідь на відзив з новими розрахунками суми заборгованості, у зв`язку із чим сума позовних вимог збільшилася. Зважаючи на це, ТОВ «Євробуд» просить збільшити суму основної заборгованості в частині пені та інфляційних втрат до 30 545, 93 грн пені та 8 459, 13 грн інфляційних втрат.

Водночас судом з`ясовано, що розрахунки вказаних сум були проведені з урахуванням інших актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), зокрема: № ЄВ-0000007 від 22.02.2024, № ЄВ-0000009 від 01.07.2024, № ЄВ-0000027 від 01.07.2024.

Суд звертає увагу позивача, що подана заява про збільшення позовних вимог щодо стягнення пені та інфляційних втрат спрямована на одночасну зміну предмета та підстав позову, оскільки збільшення можливе при здійсненні перерахунку за попередньо заявленими зобов`язаннями, а не новими.

Оскільки положення ч. 3 ст. 46 ГПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені (первісні) позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 910/18802/17, від 28.03.2019 у справі № 910/23066/17, від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18.

Як з`ясовано судом, подана заява про збільшення позовних вимог спрямована на одночасну зміну предмета та підстав позову, а тому в задоволенні такої заяви суд відмовляє.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

УСТАНОВИВ:

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 02.01.2024 між ТОВ «Євробуд» (далі виконавець) та ТОВ «Укрбудпр» (далі замовник) укладено договір на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24, у порядку та умовах якого, виконавець надає замовнику послуги спеціалізованою технікою автокраном XCMG (далі техніка) для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єктах будівництва замовника, визначених в заявці, а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Положеннями пп. 1.2, 1.3, 3.1, 3.2, п.п. 4.1.1 п. 4.1, пп. 8.1, 9.1 договору визначено, що розмір плати за зміну (8 годин роботи) наведений у додатку до договору «Договірна ціна». До складу плати включені всі витрати виконавця, в тому числі оплата праці операторів та вартості послуг з перебазування (подачі) техніки на об`єкт / з об`єкту.

Вартість послуг, визначена в п. 1.2 цього договору, може змінюватись у зв`язку зі зміною цін на паливо, мастильні матеріали та інші витрати пов`язані з наданням послуг, про що сторонами укладається додаткова угода до цього договору.

Замовник щоденно підписує змінні рапорти відповідно до відпрацьованого технікою часу на підставі яких виконавець оформляє документи. За підсумком звітного періоду (місяця) сторони, на підставі оформлених змінних рапортів підписують акт виконаних робіт (наданих послуг), який є підставою для остаточного розрахунку.

Розрахунки за надані виконавцем послуги за цим договором здійснюються в наступному порядку:

попередня оплата в розмірі 30 % від вартості послуг визначених на підставі поданої замовником заявки, оплачується замовником впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку;

остаточний розрахунок в розмірі 70 % від вартості послуг визначених на підставі поданої замовником заявки, оплачується замовником впродовж 3 (трьох) робочих днів після підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг). У випадку, якщо згідно акта виконаних робіт (наданих послуг) виконавцем надані послуги в більшому обсягу ніж визначено заявкою замовника, останній зобов`язаний доплатити вартість таких послуг в строки визначені для остаточного розрахунку.

В разі невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору, вони несуть майнову відповідальність за порушення термінів платежів, передбачених цим договором, зокрема, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами.

Термін дії договору до 31.12.2024.

Згідно додатка № 1 до договору «Договірна ціна» сторони погодили, що вартість однієї зміни (8 год) використання автокрана XCMG становить 9 600, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24 від 02.01.2024, в частині сплати повного обсягу наданих послуг, у зв`язку із чим у останнього, станом на 15.10.2024, наявна заборгованість у розмірі 164 800, 00 грн.

В розрізі викладених обставин позивач зазначає, що:

ТОВ «Євробуд» вживались заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом надсилання ТОВ «Укрбудпр» претензії № 12 від 13.03.2024 про наявну заборгованість у сумі 383 200, 00 грн за договором та з проханням здійснити відповідну оплату;

у відповідь на означену претензію ТОВ «Укрбудпр» листом № 2904/01 від 29.04.2024 повідомило позивача про часткове погашення заборгованості, а також просило відтермінувати оплату існуючої заборгованості до 30.06.2024, яка станом на 30.04.2024 становила 264 800, 00 грн;

у зв`язку із недотриманням ТОВ «Укрбудпр» свого добровільного зобов`язання у листі № 2904/01 від 29.04.2024, ТОВ «Євробуд» повторно надіслало до ТОВ «Укрбудпр» лист № 43 від 09.07.2024 з вимогою погасити заборгованість в сумі 264 800, 00 грн та попередженням про звернення до господарського суду за захистом своїх прав;

станом на дату подання ТОВ «Євробуд» позову, ТОВ «Укрбудпр» здійснило часткове погашення заборгованості на загальну суму 100 000, 00 грн двома платежами: 01.08.2024 у розмірі 50 000, 00 грн та 23.08.2024 у розмірі 50 000, 00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 676876/4 від 01.08.2024 та № 677026/4 від 23.08.2024.

Копії означених листів та платіжних інструкцій наявні в матеріалах цієї справи.

За таких обставин позивач твердить, що сума основної заборгованості складається із неоплаченого повністю акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму 104 400, 00 грн та частково неоплаченого в сумі 60 400, 00 грн акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000008 від 15.07.2024.

Отже, посилаючись на те, що відповідач повного розрахунку за отримані послуги не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Укрбудпр», зокрема 164 800, 00 грн основного боргу.

Водночас у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 22 916, 43 грн пені та 7 573, 97 грн інфляційних втрат за спірними актами здачі-прийняття робіт.

Зі свого боку ТОВ «Укрбудпр» не погоджується з позовними вимогами і подає відзив, в якому зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження наявної заборгованості у відповідача, а саме копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024, свідчать про невідповідність заявлених вимог щодо стягнення 164 800, 00 грн, оскільки відповідні вимоги спростовуються наданими позивачем платіжними інструкціями № 6733/4 від 06.03.2024, № 67288/2 від 11.04.2024 та № 677026/4 від 23.08.2024 на загальну суму 120 000, 00 грн, які свідчать про оплату послуг за вказаними вище актами на підставі рахунків-фактур № ЄВ-0000007 від 12.02.2024 та № ЄВ-0000010 від 26.02.2024, копії яких відповідач долучив до відзиву.

До того ж відповідач зауважив, що при здійсненні нарахування пені та інфляційних втрат позивачем взято за основу неіснуючі суми заборгованості, оскільки, як зазначено вище, спірні акти були частково сплачені відповідачем. Також відповідач звернув увагу на неправильно визначений момент виникнення прострочення зобов`язання з оплати наданих послуг, оскільки позивачем не враховані положення п. 3.2 договору та ст. 253 Цивільного кодексу України.

Щодо розрахунку пені по простроченим зобов`язанням, відповідач зазначив, що позивачем не дотримано вимог ч. 6 ст.232 ГК України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду зазначеного, відповідач вважає безпідставними вимоги позивача та, як наслідок, заперечує проти задоволення останніх.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що несвоєчасна і неповна оплата ТОВ «Укрбудпр» актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24 від 02.01.2024 стали причиною допущення технічних помилок та описок при здійсненні розрахунків заборгованості. Позивач посилається на обставини того, що ТОВ «Укрбудпр» у листі № 2904/01 від 29.04.2024 визнало наявну заборгованість за договором у сумі 264 800, 00 грн, оплату якої, в свою чергу, просило відтермінувати до 30.06.2024. Із наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій та дат їх оплати позивач робить висновок, що після визнання ТОВ «Укрбудпр» заборгованості у сумі 264 800, 00 грн, останнім здійснено дві оплати в рахунок погашення заборгованості: 01.08.2024 у розмірі 50 000, 00 грн та 23.08.2024 у розмірі 50 000, 00 грн, у зв`язку із чим розмір заборгованості зменшився до 164 800, 00 грн, яка і заявлена позивачем до стягнення.

Водночас, враховуючи викладені відповідачем заперечення щодо розрахунків позивача, останнім у відповіді на відзив наведено уточнені розрахунки за договором щодо несплати актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) з урахуванням часткових оплат, підтверджених платіжними інструкціями.

Так, із розрахунку позивача випливає, що ним здійснено нарахування пені та інфляційних втрат за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024, № ЄВ-0000007 від 22.02.2024, № ЄВ-0000009 від 01.07.2024, № ЄВ-0000027 від 01.07.2024 та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024, що призвело до збільшення позовних вимог, про які заявлено позивачем у відповідній заяві від 28.11.2024.

У той же час, як відзначено судом вище, зазначена заява розцінюється як заява, спрямована на зміну предмета та підстав позову, тому суд відмовив у її задоволенні. Відповідь на відзив суд долучив до матеріалів справи.

Натомість відповідач у запереченнях на відповідь на відзив додатково зазначив, що позивач не представив належних доказів на підтвердження наявної заборгованості у ТОВ «Укрбудпр», оскільки за умовами договору замовник щоденно підписує змінні рапорти відповідно до відпрацьованого технікою часу, на підставі яких виконавець оформлює документи. За підсумком звітного періоду сторони на підставі змінних рапортів підписують акт виконаних робіт (наданих послуг), який є підставою для остаточного розрахунку. Однак, на підтвердження заявлених позовних вимог та факту надання послуг в обсягах визначених ТОВ «Євробуд» в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не надані до суду копії змінних рапортів, підписаних з боку відповідача, що не дозволяє визначити обсяги послуг та розмір заборгованості.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно із приписами п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду зазначеного, суд дійшов висновку, що підписання відповідачем договору на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24 від 02.01.2024 свідчить про його погодження з умовами цього договору та породжує для відповідача обов`язок з його виконання.

Крім того укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 ЦК України.

В силу приписів ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У ст. 530 ЦК України закріплено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Згідно із ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), що кореспондує з приписами ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Із наявних у матеріалах справи доказів, суд установив, що на виконання умов договору на надання послуг будівельними машинами, механізмами та автотранспортом № 02-01/24 від 02.01.2024 сторонами без зауважень було підписано та скріплено печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 518 400, 00 грн, а саме:

№ ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму 104 400, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000007 від 22.02.2024 на суму 82 800, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000002 від 23.02.2024 на суму 85 200, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000003 від 30.04.2024 на суму 25 200, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000005 від 30.04.2024 на суму 73 200, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000009 від 01.07.2024 на суму 57 600, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000027 від 01.07.2024 на суму 9 600, 00 грн з ПДВ;

№ ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму 80 400, 00 грн з ПДВ, що свідчить про виникнення у ТОВ «Укрбудпр» згідно з приписами чинного законодавства України та узгодженими сторонами умов договору відповідного обов`язку з оплати відповідних послуг.

Між тим, в якості доказів оплати за надані послуги матеріали справи містять платіжні інструкції:

№ 6672/4 від 13.02.2024 на суму 42 600, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-000002 від 22.01.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 7 100, 00 грн»;

№ 6692/4 від 23.02.2024 на суму 42 600, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-000002 від 22.01.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 7 100, 00 грн»;

№ 6733/4 від 06.03.2024 на суму 50 000, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-000007 від 12.02.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 8 333, 33 грн»;

№ 67201/4 від 04.04.2024 на суму 73 200, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-000005 від 01.02.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 12 200, 00 грн»;

№ 67202/4 від 04.04.2024 на суму 25 200, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-000004 від 30.01.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 4 200, 00 грн»;

№ 67288/2 від 11.04.2024 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-07 від 12.02.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 3 333, 33 грн»;

№ 676876/4 від 01.08.2024 на суму 50 000, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-0000011 від 04.03.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 8 333, 33 грн»;

№ 677026/4 від 23.08.2024 на суму 50 000, 00 грн із призначенням платежу: «оплата за послуги автокрана зг-но рах. № ЄВ-0000010 від 26.02.2024р. в т.ч. ПДВ 20% 8 333, 33 грн».

Загальна сума здійснених відповідачем оплат, що не заперечується сторонами, становить 353 600, 00 грн.

Приписами ст. 73, 74, 76-78, 86 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:

надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;

судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування;

достовірність властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна правильність наведених відомостей, які сприймає людина; відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі;

обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.

Позивач стверджує, що сума заборгованості у розмірі 164 800, 00 грн складається із неоплачених актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму 104 400, 00 грн та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму 60 400, 00 грн, тоді як відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що платіжні інструкції № 6733/4 від 06.03.2024 на суму 50 000, 00 грн, № 67288/2 від 11.04.2024 на суму 20 000, 00 грн та № 677026/4 від 23.08.2024 на суму 50 000, 00 грн підтверджують оплату за спірними актами, у зв`язку із чим заборгованість становить 64 800, 00 грн, водночас у запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилаючись на недоліки первинних документів стверджує про неможливість визначення розміру заборгованості.

В розрізі викладеного суд зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд звертає увагу на доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.

Як зазначає сам відповідач у відзиві за спірними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024 існує заборгованість у розмірі 64 800, 00 грн, але подальше звернення відповідача вказує на неможливість визначення розміру заборгованості через відсутність змінних рапортів на підставі яких визначається обсяг наданих послуг.

Тобто, поведінка відповідача є суперечливою, оскільки не викликає сумнівів у тому, що ТОВ «Укрбудпр» має заборгованість, проте останній уникає визначення її обсягу та внесення відповідно її оплати.

До того ж, щодо посилань відповідача на недоліки первинних документів, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024, № ЄВ-0000007 від 22.02.2024, № ЄВ-0000002 від 23.02.2024, № ЄВ-0000003 від 30.04.2024, № ЄВ-0000005 від 30.04.2024, № ЄВ-0000009 від 01.07.2024, № ЄВ-0000027 від 01.07.2024, № ЄВ-0000008 від 15.07.2024, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам ст. 9 вказаного Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 зі змінами, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів наданих послуг, визначених в актах.

Відсутність в матеріалах справи копій змінних рапортів щодо всіх актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) не є підставою невизнання обсягів наданих послуг, які були погоджені та належним чином оформлені в первинних документах.

До того ж за умовами п.п. 2.2.4 п. 2.2 та п. 3.1 договору на відповідача як замовника покладено обов`язок своєчасно надавати виконавцю довідки необхідні для обліку, контролю та реєстрації кількості робіт виконаних технікою та механізмами виконавця на будівельних об`єктам замовника, а також замовник щоденно підписує змінні рапорти відповідно до відпрацьованого технікою часу на підставі яких виконавець (позивач) оформлює документи.

Отже за таких умов, відповідач має забезпечити позивача необхідними документами та інформацією для проведення обліку обсягів отриманих послуг, що, в свою чергу, відповідачем не доведено.

Таким чином позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним та надано відповідачу послуги на загальну суму 518 400, 00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що, відповідно, породжує для ТОВ «Укрбудпр» обов`язок по сплаті вартості таких послуг у визначений п. 3.2 договору строк:

попередня оплата в розмірі 30 % від вартості послуг визначених на підставі поданої замовником заявки, оплачується замовником впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку;

остаточний розрахунок в розмірі 70 % від вартості послуг визначених на підставі поданої замовником заявки, оплачується замовником впродовж 3 (трьох) робочих днів після підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг). У випадку, якщо згідно акта виконаних робіт (наданих послуг) виконавцем надані послуги в більшому обсягу ніж визначено заявкою замовника, останній зобов`язаний доплатити вартість таких послуг в строки визначені для остаточного розрахунку.

Натомість в матеріалах справи відсутні заявки та рахунки на оплату, окрім рахунка-фактури № ЄВ-0000007 від 12.02.2024 та рахунка-фактури № ЄВ-0000010 від 26.02.2024, які долучені відповідачем до відзиву.

В розрізі наведеного суд вважає за необхідне вказати, що:

за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти;

ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати поставленого товару;

умовами договору визначено, що остаточний розрахунок вартості послуг оплачується замовником впродовж 3 (трьох) робочих днів після підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг).

Водночас із наявних у матеріалах справи копій платіжних інструкцій № 6672/4 від 13.02.2024, № 6692/4 від 23.02.2024, № 6733/4 від 06.03.2024, № 67201/4 від 04.04.2024, № 67202/4 від 04.04.2024, № 67288/2 від 11.04.2024, № 676876/4 від 01.08.2024, № 677026/4 від 23.08.2024 випливає, що відповідач здійснював оплату отриманих послуг за актами на підставі рахунків.

Отже за відсутності копій рахунків неможливо встановити якому саме акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідає платіжна інструкція, що підтверджує проведення оплати.

До того ж позивач не обґрунтовує обставин зарахування сплачених відповідачем коштів, а лише стверджує, що неоплаченими є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 та № ЄВ-0000008 від 15.07.2024.

Суд з такими твердженнями позивача не погоджується та зазначає, що у листі Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України № 06-10/10-1215 від 29.10.2004, питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду надання послуг (місяця надання послуг), має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості - платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Отже, оскільки у призначенні проведених відповідачем платежів зазначено номери рахунків на оплату, згідно яких проводилися останнім відповідні розрахунки та які відсутні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що правильним є зарахування сплачених відповідачем коштів в хронологічному порядку погашення зоборгованості.

Враховуючи зазначене, здійснивши зарахування сплачених ТОВ «Укрбудпр» коштів згідно визначеного вище порядку, суд дійшов висновку, що оплаченими є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 353 600, 00 грн, а саме:

№ ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму 104 400, 00 грн;

№ ЄВ-0000007 від 22.02.2024 на суму 82 800, 00 грн;

№ ЄВ-0000002 від 23.02.2024 на суму 85 200, 00 грн;

№ ЄВ-0000003 від 30.04.2024 на суму 25 200, 00 грн;

№ ЄВ-0000005 від 30.04.2024 частково на суму 56 000, 00 грн.

Як наслідок, неоплаченими є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 164 800, 00 грн, а саме:

№ ЄВ-0000005 від 30.04.2024 частково на суму 17 200, 00 грн;

№ ЄВ-0000009 від 01.07.2024 на суму 57 600, 00 грн;

№ ЄВ-0000027 від 01.07.2024 на суму 9 600, 00 грн;

№ ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму 80 400, 00 грн.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також диспозитивність, як принцип господарського судочинства, який передбачає розгляд справи в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 164 800, 00 грн основного боргу як таку, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Укрбудпр» 22 916, 43 грн пені, нарахованої, в редакції позовної заяви після усунення недоліків, за зобов`язаннями:

по акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму заборгованості 104 400, 00 грн за період з 15.02.2024 по 15.10.2024;

по акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму заборгованості 60 400, 00 грн за період з 15.07.2024 по 15.10.2024.

Приписами ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У той же час відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 договору за порушення термінів платежів, передбачених цим договором, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

Беручи до уваги зазначені умови договору та встановлені обставини порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Євробуд» в частині стягнення з ТОВ «Укрбудпр» пені, однак суд не погоджується з порядком її розрахунку.

Так в ході розгляду справи, позивач неодноразово подавав уточнюючі розрахунки, вихідні дані яких (підстава для нарахування, сума заборгованості, період) постійно змінювалися, у зв`язку із чим, суд дослідивши розрахунок в редакції наведений в позовній заяві після усунення недоліків установив, що позивачем при виконанні розрахунку не дотримано вимог ст. 253 ЦК України та ст. 232 ГК України.

Враховуючи законодавчі приписи, умови договору, а також дати здійснення відповідачем оплати за отримані послуги та порядок їх зарахування, суд здійснив обрахунок заявленої до стягнення пені, не виходячи при цьому за межі позовних вимог в редакції після усунення недоліків, а саме:

за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму заборгованості 61 800, 00 грн (зарахована оплата за 13.02.2024) за період з 22.02.2024 по 22.02.2024 та на суму заборгованості 19 200, 00 грн (зарахована оплата за 23.02.2024) за період з 23.02.2024 по 05.03.2024;

за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму заборгованості 60 400, 00 грн за період з 19.07.2024 по 15.10.2024.

За таких обставин арифметично правильний розмір пені, перерахований судом складає 4 058, 24 грн, а тому вимогу позивача про стягнення з відповідача 22 916, 43 грн пені належить задовольнити частково у розмірі 4 058, 24 грн.

Також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 573, 97 грн інфляційних втрат, нарахованих:

по акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 на суму заборгованості 104 400, 00 грн за період з лютого по вересень 2024 року;

по акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000008 від 15.07.2024 на суму заборгованості 60 400, 00 грн за період з липня по вересень 2024 року.

Згідно зі ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 904/4334/22.

Враховуючи законодавчі приписи та встановлений судом порядок зарахування проведених відповідачем часткових оплат, суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000006 від 15.02.2024 безпідставні, оскільки сума боргу за вказаним зобов`язанням існувала менше місяця.

В розрізі наведеного суд зауважує, що відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця.

Щодо нарахування інфляційних втрат за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЄВ-0000008 від 15.07.2024, суд зазначає, що такий розрахунок виконано арифметично правильно та становить 1 273, 84 грн, а тому вимогу позивача про стягнення з відповідача 7 573, 97 грн інфляційних втрат належить задовольнити частково у розмірі 1 273, 84 грн.

Всі інші доводи та міркування учасників справи не впливають на висновки суду щодо задоволення позову, оскільки, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», які передбачають застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті в електронній формі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд-Проект-Реконструкція» (вул. Київська, буд. 135, офіс 1, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07401, ідентифікаційний код 39894111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд» (вул. Залізнична, буд. 10, смт Немішаєве (з), Бучанський р-н, Київська обл., 07853, ідентифікаційний код 32430630):

164 800 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. основної заборгованості;

4 058 (чотири тисячі п`ятдесят вісім) грн 24 коп. пені;

1 273 (одну тисячу двісті сімдесят три) грн 84 коп. інфляційних втрат;

2 110 (дві тисячі сто десять) грн 33 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано: 07.01.2025.

Суддя П.В.Горбасенко