ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3046/24

За позовом Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ»

про стягнення 226 291, 78 грн

Суддя В.М. Антонова

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Приватне підприємство «ЕЛПРОФІТ» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ» про стягнення 226 291, 78 грн, з яких: 165 181, 57 грн пеня, 51 199, 32 грн інфляційні втрати та 9 910, 89 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу № 10/10 від 08.07.2022, в частині своєчасної оплати поставленого товару.

2. Стислий виклад позицій відповідача та інших учасників справи

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.11.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

20.11.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/3046/24 та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 25.11.2024, яка отримана останнім 26.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.07.2022 між позивачем (далі - продавець) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір купівлі продажу №10/10 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором передати у власність покупця товар в асортименті та в кількості, визначених цим договором, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну).

Згідно із п.1.2. договору найменування (асортимент), ціна, кількість, загальна вартість цього товару вказуються в специфікаціях (додатках), які додаються до договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктами 2.1., 2.2. договору встановлено, що продавець передає товар на адресу покупця за договірними цінами, які вказуються в специфікаціях. Сума цього договору складається із загальної вартості, вказаної в специфікаціях, що додаються до договору.

У пункті 2.5. договору сторонами погоджено, що оплата за товар здійснюється в наступному порядку: 100% - протягом 30 днів з моменту поставки товару. Умови оплати товару, визначені в специфікації, є пріоритетними по відношенню до тексту цього договору.

Відповідно до п.3.1. договору постачання товару здійснюється на умовах СРТ склад покупця м. Українка Обухівського району Київської області. Умови постачання товару, визначені в специфікації, є пріоритетними по відношенню до тексту цього договору.

Разом з товаром продавець зобов`язаний надати покупцеві: рахунок; товарно-транспортну накладну; видаткову накладну (п.3.4. договору).

Згідно із п.3.6. договору право власності на товар, що поставляється, переходить до покупця в момент отримання товару від продавця, з наданням вказаних в п.3.4. договору документів.

Пунктом 6.2. договору встановлено, що за прострочення остаточної оплати, передбаченої п.2.5. договору, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п.9.12. договору).

Також сторонами погоджено специфікацію №1 до договору на поставку товару на загальну суму 1 993 473, 48 грн. Умови оплати: 100% впродовж 30 календарних днів по факту поставку продукції на склад замовника в місті Українка, Обухівського району, Київської області.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 1 993 473, 48 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000052 від 06.09.2022 та товарно-транспортною накладною №00013 від 06.09.2022.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000052 від 06.09.2022 на загальну суму 1 993 473, 48 грн.

У свою чергу відповідачем оплачено товар у загальній сумі 1 993 476, 48 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №7273 від 07.09.2022 на суму 705 000, 00 грн, №8011 від 14.11.2022 на суму 300 000, 00 грн, №8111 від 24.11.2022 на суму 100 000, 00 грн, №8468 від 04.01.2023 на суму 500 000, 00 грн, №8848 від 01.03.2023 на суму 388 476, 48 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки в частині своєчасної оплати поставленого товару, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 165 181, 57 грн пені, 51 199, 32 грн інфляційних втрат та 9 910, 89 грн 3% річних.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Як слідує із матеріалів справи позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 993 473, 48 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000052 від 06.09.2022.

Суд зазначає, що вказана видаткова накладна підписана з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 2.5. договору сторонами погоджено, що оплата за товар здійснюється в наступному порядку: 100% - протягом 30 днів з моменту поставки товару. Умови оплати товару, визначені в специфікації, є пріоритетними по відношенню до тексту цього договору.

Також у специфікації №1 до договору сторонами погоджено порядок оплати: 100% впродовж 30 календарних днів по факту поставку продукції на склад замовника в місті Українка, Обухівського району, Київської області.

Отже, строк оплати за видатковою накладною №РН-0000052 від 06.09.2022 настав 06.10.2022 (06.09.2022 + 30 днів).

У свою чергу відповідачем оплачено товар у загальній сумі 1 993 476, 48 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №7273 від 07.09.2022 на суму 705 000, 00 грн, №8011 від 14.11.2022 на суму 300 000, 00 грн, №8111 від 24.11.2022 на суму 100 000, 00 грн, №8468 від 04.01.2023 на суму 500 000, 00 грн, №8848 від 01.03.2023 на суму 388 476, 48 грн.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 165 181, 57 грн за загальний період з 07.10.2022 по 01.03.2023.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п.4 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2. договору встановлено, що за прострочення остаточної оплати, передбаченої п.2.5. договору, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7 Розділу ІХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, шестимісячний строк нарахування пені визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України продовжений на період дії карантину, а саме до 30.06.2023.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 165 181, 57 грн за загальний період з 07.10.2022 по 01.03.2023, суд зазначає, що він виконаний не вірно, оскільки, позивачем не вірно визначено період нарахування пені, так як не враховано, що день оплати не враховується, а тому, враховуючи часткові оплати відповідача, вірним періодом нарахування пені є період з 07.10.2022 по 28.02.2023.

Враховуючи викладене вище, судом здійснено власний розрахунок пені, обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем, періодом дії карантину, а саме за загальний період з 07.10.2022 по 28.02.2023 розмір пені складає 164 649, 42 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі визначеному судом.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 51 199, 32 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року та 9 910, 89 грн 3% річних за період з 07.10.2022 по 01.03.2023.

Так, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 51 199, 32 грн за загальний період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 9 910, 89 грн за загальний період з 07.10.2022 по 01.03.2023, встановив, що він виконаний не вірно, оскільки позивачем не враховано, що на день оплати 3% річних не нараховуються, а тому вірним періодом нарахування 3% річних є 07.10.2022 по 28.02.2023, так як 01.03.2023 відповідачем повністю оплачено поставлений товар.

Враховуючи викладене вище, судом здійснено власний розрахунок 3% річних, обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем, а саме за загальний період з 07.10.2022 по 28.02.2023 за розрахунком суду розмір 3% річних складає 9 878, 97 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 164 649, 42 грн пені, 51 199, 32 грн інфляційних втрат та 9 878, 97 грн 3% річних.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ» про стягнення 226 291, 78 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ» (08720, Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, буд. 24, ідентифікаційний код 22899797) на користь Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» (61140, Харківська обл., м. Харків, вул. Гольдбергівська, буд. 9, кв. 76, ідентифікаційний код 42268101) 164 649 (сто шістдесят чотири тисячі шістсот сорок дев`ять) грн 42 коп. пені, 51 199 (п`ятдесят одну тисячу сто дев`яносто дев`ять) грн 32 коп. інфляційних втрат, 9 878 (дев`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн 97 коп. 3% річних та 3 020 (три тисячі двадцять) грн 45 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст.256 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова