ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" січня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1021/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Мовчуна А.І, розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області

до відповідача Фізичної особи - підприємця Черемискіна Олега Юрійовича

про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки

Секретар судового засідання Агаєва Н.Б.

В засіданні приймали участь:

Від органу прокуратури: Гарбарук В.А.;

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Шевчук В.С.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Рівненської області 05.11.2024 надійшла позовна заява керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області до відповідача Фізичної особи - підприємця Черемискіна Олега Юрійовича про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.

Ухвалою суду від 08.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.12.2024.

02.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

09.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки при поданні позову прокурором не було долучено жодних доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності із використанням спірної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 09.12.2024 підготовче засідання відкладено на 26.12.2024.

18.12.2024 через підсистему "Електронний суд" від прокуратури надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, у яких зазначає, що з огляду на цільове призначення земельної ділянки та об`єкта, що на ній побудований, земельна ділянка продана Черемискіну О.Ю. для здійснення відповідної господарської діяльності.

Ухвалою суду від 26.12.2024 підготовче засідання відкладено на 06.01.2025.

В судовому засідання 06.01.2025 представник відповідача наполягав на тому, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та просив закрити провадження у справі, відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України. Прокурор просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06.06.2022 між Радивилівською міською радою Дубенського району Рівненської області та Черемискіним О.Ю. укладено договір оренди № 16, за яким Черемискіну О.Ю. в строкове платне користування надано земельну ділянку з кадастровим № :01:007:0332 загальною площею 0,4386 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Актом приймання передачі земельної ділянки від 07.06.2022 передано Черемискіну О.Ю. дану земельну ділянку у належному стані та на умовах визначених договором оренди землі.

16.11.2022 Черемискіном О.Ю. отримано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а саме ремонтної майстерні на земельній ділянці з кадастровим № :01:007:0332.

21.09.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Черемискіном О.Ю. було зареєстроване право власності на будівлю ремонтної майстерні загальною площею 22,1 м2.

В подальшому, рішенням Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області від 05.03.2024 № 1567 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення", серед іншого, вирішено продати Черемискіну О.Ю. земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,4386 га (кадастровий № :01:007:0332) за ціною 192 943,00 гривень.

На виконання зазначеного рішення, 29.03.2024 між Радивилівською міською радою Дубенського району Рівненської області та Черемискіним О.Ю. укладено договір купівлі - продажу вищезазначеної земельної ділянки загальною площею 0,4386 га.

Згідно інформації Радивилівської міської ради від 06.06.2023 № 1044/01.09-20 на час прийняття радою рішення на земельній ділянці з кадастровим № :01:007:0332 розташовувався об`єкт нерухомого майна загальною площею 22,1 м2, а саме - ремонтна майстерня, що належала Черемискіну О.Ю.

Враховуючи наведене, прокурор зазначає, що Радивилівською міською радою Дубенського району Рівненської області прийнято рішення про продаж земельної ділянки не на конкурентних засадах на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України. Згідно генплану та передпроєктних пропозицій, розроблених відповідно до державних норм і правил сертифікованим архітектором Семенюком Р.В., Черемискіним О.Ю. заплановано будівництво будівлі гаража, загальною площею 494,76 м2.

На думку прокурора, намір в майбутньому забудувати земельну ділянку не є в розумінні ч. 2 ст. 124, ст. ст. 134, 135 Земельного кодексу України підставою для реалізації земельної ділянки поза процедурою аукціону, що свідчить про необґрунтований продаж земельної ділянки Черемискіну О.Ю. загальною площею 0,4386 га.

Щодо підсудності справи, прокурор зазначив, що земельна ділянка продана Черемискіну О.Ю. для здійснення відповідної господарської діяльності, оскільки на викупленій земельній ділянці побудована ремонтна майстерня та планується будівництво гаража. Зокрема із витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Черемискін О.Ю. зареєструвався 04.07.2024 фізичною особою-підприємцем. Види діяльності: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

Однак, відповідач вважає, що звертаючись із позовом, органом прокуратури не було долучено жодних доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності зі використанням спірної земельної ділянки. Тому просить закрити провадження у справі, відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі також - ЦПК України) України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про цивільне право, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Прокурор зазначає, що відповідно до рішення Радивилівської міської ради № 1567 від 05.03.2024, Черемискіну О.Ю. продано у власність шляхом викупу земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. На вказаній земельній ділянці протягом строку дії вказаного договору Черемискін О.Ю. побудував ремонтну майстерню, яка зареєстрована за ним на праві власності як за фізичною особою, та планується в подальшому будівництво гаража. Із витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Черемискін О.Ю. зареєструвався 04.07.2024 фізичною особою - підприємцем. Види діяльності: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів. Таким чином, земельна ділянка продана Черемискіну О.Ю. для здійснення відповідної господарської діяльності.

Однак, в розрізі спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу України також визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Відповідно до статті 80 зазначеного Кодексу суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Отже, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

При цьому, суд зазначає, що набуття статусу підприємця не позбавляє людину, як учасника суспільних відносин, статусу фізичної особи.

Фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов`язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні. Користування такою земельною ділянкою саме по собі не свідчить про господарський характер відносин. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18).

Крім того, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 306/2004/15-ц зроблено правовий висновок про те, що наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки.

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності позивач має довести суду факт здійснення фізичною особою-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізація продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06. 2018 у справі № 922/3204/17 (провадження № 12-133гс18).

Як вже було встановлено судом, на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2024 право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,4386 га, кадастровий № :01:007:0332, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 040 зареєстровано за Черемискіним О.Ю. як фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем.

Суд констатує, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів використання відповідачем об`єктів нерухомого майна, що знаходяться на спірній земельній ділянці, у господарській діяльності на час звернення позивача із позовом у цій справі, в той час як відповідно до ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають саме у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Сама по собі наявність у відповідача нерухомого майна, посилання прокурора на факт реєстрації Черемискіним О.Ю. в якості суб`єкта підприємницької діяльності з 04.07.2024 та майбутнє будівництво гаража не свідчить про його використання в господарській діяльності.

Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.12.2024 ФОП Черемискіним О.Ю. припинено підприємницьку діяльність.

Оскільки спір виник з приводу незаконного набуття Черемискіним О.Ю. права власності на земельну ділянку, відповідач є фізичною особою, яка не є фізичною особою - підприємцем, докази здійснення відповідачем господарської діяльності та використання належного йому майна з цією метою відсутні, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд ухвалив закрити провадження у справі №918/1021/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загальних судів відповідно до ст. 19 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 844,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2236 від 28.10.2024.

Враховуючи викладене, позивач має право на повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору в сумі 4 844,80 грн в разі звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 918/1021/24 за позовом керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області до відповідача Фізичної особи - підприємця Черемискіна Олега Юрійовича про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття 06.01.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно - західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя А.І.Мовчун