УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/2147/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету Одеської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024

(головуючий - Ярош А.І., судді Діброва Г.І., Принцевська Н.М.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2024

(суддя - Желєзна С.П.)

у справі №916/2147/24

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Одеської міської ради

про стягнення 157 119,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди у розмірі 107 119,00 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на понесення збитків, які складаються з витрат на монтажні роботи у розмірі 51 525,00 грн, та витрат на демонтажні роботи у розмірі 55 594,00 грн, які були понесені у зв`язку з необхідністю виконання рішення Виконкому №203 від 25.05.2017, яке пізніше було визнано недійсним та скасовано в частині, яка стосується об`єкта позивача, у судовому порядку. Крім того, оскільки в результаті прийняття відповідачем протиправного рішення про демонтаж, позивач зазнав душевних страждань, переживань, оскільки був фактично позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, що спричинило погіршення його матеріального стану, втрату ділових та партнерських зв`язків з партнерами та кредиторами завдано йому моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.09.2024 у справі №916/2147/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024, позов задоволено частково. Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 107 119,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 1651,52 грн.

06.01.2025 Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2024 у справі №916/2147/24.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету Одеської міської ради, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №916/2147/24 є стягнення 157 119,00 грн. Оскільки предметом спору в цій справі є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2024 рік - 302 800,00 грн), то у розумінні ГПК України ця справа є малозначною.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, які передбачені пп. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження у справі скаржник обґрунтовує тим, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку має на меті сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретних норм матеріального права (ст. ст. 22, 1173, 1174 Цивільного кодексу України в частині правомірності включення до складу шкоди витрат, що понесені потерпілою особою задовго до виникнення деліктних зобов`язань), що, на думку скаржника, неправильно використані судами попередніх інстанцій, та це питання права на сьогодні, на жаль, не досліджене Верховним Судом, хоча воно у дійсності має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Проте Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Суд зазначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття таких рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №916/2147/24 є стягнення суми, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2024 у справі №916/2147/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2024 у справі №916/2147/24.

2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй