ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

07.01.25 м. Полтава Справа № 917/2413/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю. С., розглянувши

заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (ідентифікаційний , вул. Польська, 2а, м. Полтава, 36008)

до боржника фізичної особи-підприємця Карлика Бориса Зіновійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 50 899,97 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 до суду надійшла заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до боржника фізичної особи-підприємця Карлика Бориса Зіновійовича про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії (опалювальний об?єкт: нежитлове приміщення по вул. Київська, буд. 56 в м. Кременчуці) за період з 01.11.2022 по 31.10.2024 у розмірі 50 899,98 грн, з яких: 43 644,22 грн - основна заборгованість, 211,56 грн - пеня, 1751,41 грн - 3% річних, 5292,78 грн - інфляційні втрати.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 50 899,98 грн за період з 01.11.2022 по 31.10.2024.

Частиною 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що зі заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, законодавцем встановлені вимоги щодо змісту заяви про видачу судового наказу, а також додатків до неї, серед яких є зазначення обставини на яких ґрунтуються вимоги заявника (п. 5 ч. 2 ст. 150) та необхідність їх документального підтвердження (п. 4 ч. 3 ст. 150).

З доданого до заяви про видачу судового наказу індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії вбачається, що цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (п. 1. Договору).

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4).

Отже, належними обставинами на підтвердження укладення відповідного договору мають бути будь-які з перелічених дій: підписана споживачем (боржником) заява-приєднання, сплата рахунку за надані послуги чи факт отримання послуги.

В свою чергу, пунктом 5 Договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Відповідно пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Крім того, відповідно до п. п. 1, 4, 17, 19, 20 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, що визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Для обліку, відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, що відповідають вимогам законодавства про метрологію і метрологічну діяльність. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію.

Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

Відтак, за відсутності заяви-приєднання до договору, а також відсутності оплати боржником наданих рахунків за спожиту теплоенергію, визначальним для суду для встановлення обставин наявності укладеного договору про надання послуги з постачання теплової енергії за яким у заявника з?являється право вимоги, є факт отримання послуги споживачем (боржником).

Проте, заява про видачу судового наказу та додані матеріали не містять обставин та відповідних документів які свідчать про оснащення опалювального об?єкту: нежитлового приміщення по вул. Київська, буд. 56 в м. Кременчуці приладом комерційного обліку теплової енергії встановленого заявником, через який здійснювався облік споживання теплової енергії власниками приміщень у опалювальному об`єкті, в тому числі боржником, так само як і рахунки виписані на адресу боржника не містять будь-яких даних про такі прилади.

Викладене свідчить про відсутність достатніх обставин, підтверджених відповідними документами, які б свідчили про укладення між заявником і боржником договору, який дає заявнику право вимоги, передбачене частиною 1 ст. 148 ГПК України.

Таким чином, вимога заявника про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за адресою по вул. Київська, буд. 56 в м. Кременчуці за період з 01.11.2022 по 31.10.2024 не відповідає ст. 148 ГПК України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 150-154, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Полтавському обласному комунальному виробничому підприємстві теплового господарства "Полтаватеплоенерго" у видачі судового наказу про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця Карлика Бориса Зіновійовича заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.10.2024 (опалювальний об?єкт: нежитлове приміщення по вул. Київській, буд. 56 в м. Кременчуці) у розмірі 50 899,98 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом строку, передбаченого ст. 256 ГПК України.

Суддя Юлія БАЙДУЖ