ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2025 Справа № 914/1449/24

За позовною заявою: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м.Львів

до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

про: визнання недійсним рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63/7-р/к від 21.03.2024

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача: В.Б.Куцик представник

Від відповідача: І.Я. Сигляк представник, С.Л.Оленюк представник

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2024 справу №914/1449/24 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 10.06.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.06.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 26.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.07.2024.

У судовому засіданні 18.07.2024 оголошено перерву до 12.09.2024.

Ухвалами від 12.09.2024 та від 01.10.2024 розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 11.11.2024 підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2024.

Ухвалами від 28.11.2024 та від 13.12.2024 розгляд справи відкладено.

Представник позивача в судовому засіданні 02.01.2025 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 02.01.2025 представники відповідача заперечили проти позову, просили відмовити в його задоволенні.

У процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (надалі позивач, АТ «Львівгаз) отримало рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (на далі Західне відділення, відповідач) № 63/7-р/к прийняте 21.03.2024 (надалі Рішення) за результатами розгляду справи № 63/3-02-62-2022 про порушення АТ «Львівгаз законодавства про захист економічної конкуренції (далі Справа), яким:

1.Визнано, що акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами діяльності у період: січень 2016 року - серпень 2023 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, в межах території міста Львів та Львівської області, на якій розташована газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», з часткою 100%, оскільки АТ «Львівгаз» єдине надавало відповідні послуги на ринку та не мало жодного конкурента.

2.Визнано, дії АТ «Львівгаз», які полягають у встановленні, у період: січень 2019 року - квітень 2023 року, додаткової умови замовникам послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи, зокрема, побутовим споживачам із річним споживанням до 10 тис. м куб. а саме встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних за рахунок плати за приєднання до газорозподільної системи за рахунок побутового споживача, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів (замовників послуги з приєднання), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3.За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на АТ «Львівгаз» штраф у розмірі 68000 гривень.

Вказаний висновок Західним відділенням зроблено на підставі наступних фактів:

Заявник ( ОСОБА_1 ) звертався до Західного відділення із заявою від 30.12.2021 б/н про можливі протиправні дії АТ «Львівгаз» при здійсненні приєднання до газорозподільної системи об`єкта замовника, індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Заява). У заяві ОСОБА_1 зазначав, зокрема, що у 2016 році ПАТ «Львівгаз» видало Порічанській сільській раді, Технічні умови приєднання від 19.07.2016 № 33/1531 до газорозподільної системи індивідуального житлового будинку, з прокладанням вуличного газопроводу, за адресою: вул. Мазурівка, с. Ямельня, Яворівського р-ну, Львівської обл.

Станом на 30.12.2021 АТ «Львівгаз» не приєднало зазначений житловий будинок до газорозподільної системи.

Відповідно до інформації, наданої АТ «Львівгаз» у листі від 14.02.2022 № 790007.1-Лв-3221-0222, встановлено, що Порічанська сільська рада виступала замовником розробки технічних умов приєднання до газорозподільної системи індивідуального житлового будинку за адресою: вул. Мазурівка, с. Ямельня, Яворівського р-ну, Львівської області.

До заяви щодо надання послуги приєднання до газорозподільної системи зазначеного житлового будинку АТ «Львівгаз» надані, зокрема, такі документи:

-«Опитувальний лист для виготовлення технічних умов на реконструкцію системи газопостачання та приєднання до газорозподільної системи житлового будинку», в якому зазначено, що надання послуг з розробки проєкту зовнішнього та внутрішнього газопостачання та будівництво газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання забезпечує ПП «Газбуд»;

-довідку про те, що гр. ОСОБА_1 за власний рахунок здійснює прокладання газопроводу до власного житлового будинку, в перспективі до цього газопроводу планується підключення трьох житлових будинків.

АТ «Львівгаз» видало Технічні умови приєднання від 19.07.2016 № 33/1531 до (газорозподільної) системи (тип приєднання: нестандартне) індивідуального житлового будинку з прокладанням вуличного газопроводу за адресою: вул. Мазурівка, с. Ямельня, Яворівського р-ну, Львівської області. У розділі У Технічних умов визначено вимоги до комерційного вузла обліку природного газу, зокрема, при проектуванні комерційного вузла обліку необхідно врахувати таке: на межі земельної ділянки з дистанційним пристроєм передачі даних.

У Робочому проекті розробленому ПП «Газбуд» на замовлення Порічанської сільської ради для ОСОБА_1 2017 року, зокрема, передбачено, що для обліку паливного газу передбачається встановлення лічильника газу ВК С-4 «Еlster» з можливістю встановлення дистанційного пристрою передачі даних. Зазначений робочий проект АТ «Львівгаз» надало до Відділення у додатках до листа від 29.12.2023 Хе ЛГ-19008/109/2-23. В Робочому проекті 80-ГС-2017-ГПВ зазначено, що підставою для проектування були Технічні умови ПАТ «Львівгаз» від 19.07.2016 №о 33/1531.

Щодо встановлення, замовнику приєднання об`єкта до газорозподільної системи, умови встановлення комерційних вузлів обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних, АТ «Львівгаз» у листі від 14.02.2022 № 790007.1-Лв-3221-0222 зазначило про те, що «...нормами пункту І глави 3 розділу Х Кодексу (чинного на той час), з метою удосконалення системи комерційного обліку природного газу, підвищення рівня достовірності вимірювання об`єму природного газу комерційними вузлами обліку в газорозподільних системах та для забезпечення належної організації добового балансування на ринку природного газу України Оператори ГРМ та їх суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема споживачі, повинні здійснювати відповідні заходи з організації та облаштування комерційних вузлів обліку природного газу засобами дистанційної передачі даних...».

Позивач вважає, що Рішення Західного відділення є незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків фактичним обставинам справи та порушенням процесу розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Щодо відсутності в діях АТ «Львівгаз» порушення законодавства про захист економічної конкуренції позивач зазначив, що в нього була відсутня можливість не включення до технічних умов на приєднання, замовленими юридичною особою (Порічанська сільська рада), вимоги встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних, оскільки це напряму передбачено нормами Кодексу ГРС (чинного на момент видачі зазначених технічних вимог), яких як оператор ГРМ АТ «Львівгаз» повинно було дотримуватись. Тобто, в діях АТ «Львівгаз», на підставі яких розпочато розгляд справи, відсутнє порушення норм законодавства у сфері розподілу природного газу, яке можна було б трактувати як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Щодо процесуальних порушень, які призвели до порушення прав позивач покликається на положення статті 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідно до якої суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

За твердженням позивача згідно з обставинами цієї справи події відбулися у 2016 році, а саме технічні умови видано 19.07.2016, заява про порушення законодавства про захист економічної конкуренції подана до Західного відділення 30.12.2021, тобто вже після закінчення п`ятирічного строку давності, а розпорядження № 60/65-рп/к про початок розгляду справи прийнято адміністративною колегією Західного відділення 20.10.2022. Тобто, з дня вчинення позивачем дій, які безпідставно визнані адміністративною колегією Західного відділення порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, пройшло 6 років 3 місяці, що значно перевищує строк притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Щодо вчинення процесуальних дій під час зупинення розгляду заяви позивач зазначив, що Розпорядженням голови Західного відділення від 11.04.2022 № 63/5-РТВ розгляд Заяви зупинено. На думку АТ «Львівгаз» такі дії АМКУ порушують принцип правової визначеності та справедливого судочинства, встановлений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Докази, зібрані під час зупинення справи не можуть вважатись належними.

Крім того, позивач звернув увагу, що оскаржуваним рішенням АТ «Львівгаз» притягнуто до відповідальності за незаконні вимоги при видачі технічних умов побутовим споживачам із зазначенням додаткової умови встановлення комерційного вузла обліку газу з пристроєм дистанційної передачі газу, що виходить за межі поданої заяви і є перевищенням повноважень комітету. Відтак, розглядаючи заяву фізичної особи про певні, зазначені у заяві дії АТ «Львівгаз», розпочав розгляд справи зовсім за іншими діями.

Спір виник внаслідок того, що позивач не погоджується з висновками відповідача. Відповідно до прохальної частини позову, позивач просить визнати недійсним рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 20812013) від 21.03.2024 у № 63/7-р/к прийняте у справі № 63/3-02-62-2022 про порушення Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (ідентифікаційний код 03349039) законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів (замовників послуги з приєднання), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, та накладення штрафу.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши таке.

АТ «Львівгаз» у період січень 2016 - серпень 2023 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, в межах території міста Львів та Львівської області, на якій розташована газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз», з часткою 100 %, оскільки Товариство єдине надавало відповідні послуги на ринку та не мало жодного конкурента.

АТ «Львівгаз» надало інформацію щодо кількості запропонованих для встановлення комерційних вузлів обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних, зокрема, побутовим споживачам із річним споживанням до 10 тис. м куб. за рахунок плати за приєднання до газорозподільної системи (за рахунок побутового споживача): у 2019 році - 106 шт., 2020 році - 150 шт., 2021 році - 1700 шт., січень - серпень 2022 році -2600 шт. (лист Товариства від 02.09.2022 № 790007.1-Лв-15341-0922); у вересні - грудні 2022 року - 676 шт., січень - квітень 2023 року - 476 шт. (лист Товариства від 08.05.2023 № 79001-Лв-8972-0523).

За твердженням відповідача, АТ «Львівгаз» у 2019 - 2023 роках систематично встановлювало додаткову умову замовникам послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи, побутовим споживачам із річним споживанням до 10 тис. м куб, а саме необхідність встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних за рахунок плати за приєднання до газорозподільної системи/за рахунок побутового споживача

При цьому, відповідач вважає, що позивачем не враховано, що звернення до АТ «Львівгаз» подавав орган місцевого самоврядування, Порічанська сільська рада, в інтересах ОСОБА_1 (замовника приєднання житлового будинку до газорозподільної системи/побутового споживача).

На думку відповідача вказані дії АТ «Львівгаз» є неправомірними та можуть призвести до додаткових витрат замовника послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи, яких можна було уникнути, відтак, наявне порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Також відповідач звернув увагу на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.02.2022 № 391/16.2.3/10-22, яким повідомлено, що вимога АТ «Львівгаз» щодо обов`язкового встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних за рахунок плати за приєднання є неправомірною і не узгоджується з пунктом 2 глави 3 розділу X Кодексу (із змінами).

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не враховано зміст частини першої статті 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», згідно з якою строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (з травня 2023 АТ «Львівгаз» не встановлює таких умов).

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно з приписами статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

У частині першій статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як встановлено судом оспорюване Рішення було отримано позивачем 03.04.2024. Позов до Господарського суду Львівської області подано 04.06.2024, тобто в межах двомісячний строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Суд зазначає, що обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Слід зазначити, що стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Розроблена відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Методика визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (із змінами) (надалі - Методика) встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Як унормовано пунктами 2.1, 2.2 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об`єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання.

Складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи. Складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп). Визначення товарних меж ринку. Визначення територіальних (географічних) меж ринку. Встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб`єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку. Визначення обсягів товару, який обертається на ринку. Розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку. Складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку. Визначення бар`єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб`єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку. Встановлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання на ринку.

Етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Тобто, порядок проведення дій, їх послідовність та наявність не є сталими, а можуть бути змінені з урахуванням різних обставин у кожному випадку.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Відповідно до пункту 5.1. Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Як унормовано пунктами 6.1., 6.2. Методики, територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

При визначенні товарних меж ринку Методичні рекомендації застосовують також "вимогу найменшої величини" - критерій визначення розмірів меж ринку, виходячи з найменшого набору товару у найменших територіальних (географічних) межах, у яких може існувати самостійний ринок товару, на якому задовольняється відповідний попит певної сукупності споживачів.

Відповідно до пункту 7.1 Методики часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Згідно з пунктами 9.2., 9.3. Методики бар`єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є: обмеження за попитом, пов`язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців; адміністративні обмеження; економічні та організаційні обмеження; екологічні обмеження; нерозвиненість ринкової інфраструктури; інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи).

Наявність хоча б одного бар`єру вступу на ринок, що не може бути подоланий суб`єктом господарювання протягом 1-2 років унаслідок неможливості компенсації за цей час витрат, необхідних для вступу на ринок, розглядається як ознака того, що суб`єкт господарювання не є потенційним конкурентом.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення у суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Таким чином, під час вирішення спорів про скасування рішень АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтями 12 та 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

При цьому, рішення АМК має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинно розкривати заявникові мотиви його ухвалення, підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень. Близька за змістом позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19.

Отже, за обставинами цієї справи в основу висновку Колегії про те, що у період січень 2016 року - серпень 2023 року АТ «Львівгаз» займало монопольне (домінуюче) становище на ринку покладено наступне.

Об`єкт аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища (пункт 3.1. Методики:

- об`єктом аналізу є АТ «Львівгаз» - суб`єкт господарювання, що здійснював діяльність на ринку послуг з приєднання об`єктів замовника до газорозподільної системи в межах території міста Львів та Львівської області, де знаходилась газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз» (далі - Послуги).

Визначення переліку товарів та основних продавців, покупців цих товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище (пункт 4.1. Методики):

- послуга з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи є товаром щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище АТ «Львівгаз»;

-споживачами послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи у місті Львів та Львівській області є юридичні та фізичні особи, що мають намір приєднати об`єкт до газопровідної системи, що знаходилась у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз».

Визначення товарних меж ринку (пункти 5.1.-5.3. Методики):

-у споживачів відсутня можливість вибору підприємства, яке б надавало послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи в межах міста Львів та Львівської області, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз».

Визначення географічних меж ринку (пункт 6.1. Методики):

-територіальними (географічними) межами ринку послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи є територія ліцензійної діяльності АТ «Львівгаз», місто Львів та Львівська область, в межах газорозподільної системи, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз»..

Проміжок часу, стосовно якого має визначатися становище суб`єктів господарювання на ринку часові межі ринку (пункт 7.1. Методики):

-часовими межами ринку послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи визначено період січень 2016 року - серпень 2023 року проміжок часу, протягом якого залишались незмінні структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

Визначення потенційних конкурентів (пункт 9.2. Методики):

-АТ «Львівгаз» отримувало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Львів та Львівської області, де знаходилась газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз» та до якої підключено не менше 50 000 точок приєднання суб`єктів ринку природного газу.

У споживачів відсутня можливість вибору підприємства, яке б надавало послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи в межах міста Львів та Львівської області. Внаслідок особливостей надання послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, конкуренція на ринку послуги з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи в територіальних межах міста Львів та Львівської області - відсутня, тому потенційні конкуренти у Товариства відсутні.

Визначення бар`єрів для вступу на ринок (пункт 9.2. Методики):

-АТ «Львівгаз» в територіальних межах газорозподільної системи, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз», працювало одноосібно, не зазнавало конкуренції на цьому ринку, в свою чергу споживачі (замовники послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи), у період січень 2016 року - серпень 2023 року, не мали можливості отримати зазначені послуги від інших суб`єктів господарювання.

З огляду на наведене, здійснюючи розгляд справи №63/3-02-62-2022, Колегія відповідно до вимог Методики чітко визначила об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, зокрема, об`єкт, товар, товарні межі ринку, географічні межі ринку, тощо.

З урахуванням встановлених під розгляду справи №63/3-02-62-2022 обставин Колегія в своєму Рішенні (89) дійшла висновку про те, що АТ «Львівгаз» у період січень 2016 року - серпень 2023 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, в межах території міста Львів та Львівської області, на якій розташована газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Львівгаз», з часткою 100 %, оскільки Товариство єдине надавало відповідні послуги на ринку та не мало жодного конкурента.

У даному контексті необхідно зазначити, що господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2022 у справі №910/2352/21, від 06.09.2022 у справі №910/3214/21, від 08.09.2022 у справі №910/3215/21).

За таких обставин матеріалами справи підтверджений факт монопольного (домінуючого) становища АТ «Львівгаз» на ринку послуг з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, як такого, що не має жодного конкурента з часткою в 100% в період січень 2016 року - серпень 2023 року.

Так, під час розгляду справи №63/3-02-62-2022 Відділенням встановлено наступне.

ОСОБА_1 звертався до Антимонопольного комітету України Із заявою від 30.12.2021 б/н про можливі протиправні дії акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (ідентифікаційний код юридичної особи - 03349039, юридична адреса: вул. Золота, 42, м. Львів, 79039) при здійсненні приєднання до газорозподільної системи об`єкта замовника, індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . У Заяві зазначено, зокрема, що у 2016 році ПАТ «Львівгаз» видало Порічанській сільській раді, для гр. ОСОБА_1 , Технічні умови приєднання № 33/1531 від 19.07.2016 до газорозподільної системи індивідуального житлового будинку, з прокладанням вуличного газопроводу, за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року ОСОБА_1 оплатив, видані АТ «Львівгаз» рахунки, зокрема, рахунок № НОМЕР_1 від 16.07.2019 за погодження проектно- технічної документації (ГПВ) - 1 084,28 грн. та рахунок № 69088691 від 19.07.2019за нестандартне приєднання (від 3 м. куб/год) - 5266,90 грн.

Станом на 30.12.2021 АТ «Львівгаз» не приєднало зазначений житловий будинок до газорозподільної системи.

Відповідно до інформації, наданої АТ «Львівгаз» у листі від 14.02.2022 № 790007.1-Лв-3221-0222, встановлено, що Порічанська сільська рада виступала замовником розробки технічних умов приєднання до газорозподільної системи індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви щодо надання послуги приєднання до газорозподільної системи зазначеного житлового будинку АТ «Львівгаз» надані, зокрема, такі документи:

-«Опитувальний лист для виготовлення технічних умов на реконструкцію системи газопостачання та приєднання до газорозподільної системи житлового будинку», в якому зазначено, що надання послуг з розробки проекту зовнішнього та внутрішнього газопостачання та будівництво газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання забезпечує ПП «Газбуд»;

-довідку про те, що гр. ОСОБА_1 за власний рахунок здійснює прокладання газопроводу до власного житлового будинку, в перспективі до цього газопроводу планується підключення трьох житлових будинків.

АТ «Львівгаз» видало Технічні умови приєднання № 33/1531 від 19.07.2016 до газорозподільної системи (тип приєднання: нестандартне) індивідуального житлового будинку з прокладанням вуличного газопроводу за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Технічні умови).

У Технічних умовах визначено, зокрема, що:

-тип приєднання: нестандартне;

-місце забезпечення потужності об`єкта Замовника встановлюється на: розподільчому газопроводі низького тиску Ду76 мм (сталь, глибина залягання - 0,9 м);

-точка приєднання об`єкта Замовника встановлюється на: розподільчому газопроводі низького тиску Ду76 мм (сталь, глибина залягання - 0,9 м);

-прогнозована точка вимірювання (місце встановлення вузла обліку): на межі земельної ділянки з дистанційним пристроєм передачі даних.

В розділі IV Технічних умов визначено вихідні дані для проектування газових мереж внутрішнього газопостачання, зокрема, при проектуванні газових мереж внутрішнього газопостачання (від точки приєднання до газових приладів Замовника), будівництво яких забезпечується Замовником, необхідно врахувати таке: проектування газопроводу низького тиску з врахуванням перспективи забудови з влаштуванням вузла обліку газу на межі земельної ділянки.

У розділі V Технічних умов визначено вимоги до комерційного вузла обліку природного газу, зокрема, при проектуванні комерційного вузла обліку необхідно врахувати таке: на межі земельної ділянки з дистанційним пристроєм передачі даних.

У Робочому проекті, розробленому ПП «Газбуд» (ПП Макар JI.B.) на замовлення Порічанської сільської ради для ОСОБА_1 , 2017 року, зокрема, передбачено, що для обліку паливного газу передбачається встановлення лічильника газу BK G-4 «Elster» з можливістю встановлення дистанційного пристрою передачі даних ТБК-2.01НМ на межі земельної ділянки. Зазначений робочий проект АТ «Львівгаз» надало до Відділення у додатках до листа від 29.12.2023 № ЛГ-19008/109/2-23.

У Робочому проекті 80-ГС-2017-ГПВ зазначено, що підставою для проектування були Технічні умови ПАТ «Львівгаз» № 33/1531 від 19.07.2016.

У 2019 році АТ «Львівгаз» видало проект договору №03S790-17522-19 від 17.07.2019 на приєднання до газорозподільної системи (для приєднання, що не є стандартним) та рахунок для оплати за погодження проектно-технічної документації (ГПВ) та рахунок за нестандартне приєднання (від 3 м. куб/год). Зазначені рахунки ОСОБА_1 оплатив. Також, 17.07.2019 АТ «Львівгаз» та ОСОБА_1 підписали Додаткову угоду до Договору на приєднання до газорозподільної системи (для приєднання, що не є стандартним) №03S790-17522-19 від 17.07.2019.

Щодо встановлення, замовнику приєднання об`єкта до газорозподільної системи ( ОСОБА_1 ), умови встановлення комерційних вузлів обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних, АТ «Львівгаз» у листі від 14.02.2022 № 790007.1-Лв-3221-0222 зазначило про те, що «...нормами пункту 1 глави 3 розділу X Кодексу (чинного на той час), з метою удосконалення системи комерційного обліку природного газу, підвищення рівня достовірності вимірювання об`єму природного газу комерційними вузлами обліку в газорозподільних системах та для забезпечення належної організації добового балансування на ринку природного газу України Оператори ГРМ та їх суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема споживачі, повинні здійснювати відповідні заходи з організації та облаштування комерційних вузлів обліку природного газу засобами дистанційної передачі даних...».

Замовник приєднання об`єкта до газорозподільної системи, ОСОБА_1 , у додатках до запиту на отримання публічної інформації від 01.07.2022 надав копію листа НКРЕКП від 21.02.2022 № 391/16.2.3/10-22. У зазначеному листі НКРЕКП повідомило про розгляд звернення ОСОБА_1 та надало відповідні роз`яснення щодо правомірності дій АТ «Львівгаз», зокрема, зауважило, що вимога АТ «Львівгаз» щодо обов`язкового встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних за рахунок плати за приєднання є неправомірною та не узгоджується з п.2 гл.6 розділу Х Кодексу газорозподільних систем.

АТ «Львівгаз» надало інформацію щодо кількості запропонованих для встановлення комерційних вузлів обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних, зокрема, побутовим споживачам із річним споживанням до 10 тис. м куб. за рахунок плати за приєднання до газорозподільної системи (за рахунок побутового споживача):

-у 2019 році - 106 шт., 2020 році - 150 шт., 2021 році - 1700 шт., січень - серпень 2022 році -2600 шт. (лист від 02.09.2022 № 790007.1-Лв-15341- 0922);

-у вересні - грудні 2022 року - 676 шт., січень - квітень 2023 року - 476 шт. (лист від 08.05.2023 № 79001-Лв-8972-0523).

З огляду на зазначене, АТ «Львівгаз» у 2019 - 2023 роках систематично встановлювало додаткову умову замовникам послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи, побутовим споживачам із річним споживанням до 10 тис. м куб, а саме необхідність встановлення комерційного вузла обліку природного газу з пристроєм дистанційної передачі даних за рахунок плати за приєднання до газорозподільної системи/за рахунок побутового споживача.

За висновком Відділення (119) (119)за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи в межах міста Львів та Львівської області АТ «Львівгаз» не мало б можливості встановлювати додаткові умови, оскільки, замовник послуги з приєднання об`єкта мав можливість обрати іншого суб`єкта господарювання, який забезпечив надання послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи відповідно до діючого законодавства.

Відділення також зазначило, що (124) у споживачів (замовників) послуги з приєднання об`єкта до газорозподільної системи в межах міста Львів та Львівської області можливість мати альтернативу щодо вибору виконавця послуг з приєднання об`єкта до газорозподільної системи - відсутня.

Щодо тверджень позивача про порушення Відділенням строку розгляду антимонопольної справи № 63/3-02-62-2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції», розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Згідно ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності.

Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Проте, суд зазначає, що ані Законом, ані Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не визначено строків, які встановлюють тривалість розслідування з моменту його початку, вчинення службовцями Комітету/Відділення тих чи інших дій зі збору та аналізу доказів у справі до винесення Комітетом відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 922/3715/17.

Згідно приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд зазначає, що відповідачем розгляд антимонопольної справи № 63/3-02-62-2022 здійснювався в межах та відповідно до процесуальних засад діяльності органів Антимонопольного комітету України.

В той же час, суд зазначає, що позивачем не доведено яким саме чином тривалість розслідування в антимонопольній справі з моменту його початку до винесення відповідного рішення вплинула на права, обов`язки та інтереси позивача, обмежило його права у здійсненні ним господарської діяльності, враховуючи, що безпосередньо розгляд антимонопольної справи не обмежує позивача в подальшій участі у торгах, тощо.

Разом з тим, суд зазначає, що у даній категорії спорів, позивач, оскаржуючи рішення Відділення в першу чергу повинен був довести, що він зазнає значної конкуренції на ринку, проте АТ «Львівгаз» не було надано до Відділення копії документів, які можуть підтвердити такі обставини.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Встановивши обставини справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що належних, допустимих та достатніх доказів на спростування висновків відповідача позивачем не надано, а всі заперечення проти викладених у рішенні висновків зводяться до переоцінки встановлених відповідачем обставин, подій та фактів. При цьому, здійснення переоцінки висновків Комітету в процесі оскарження прийнятого ним рішення в судовому порядку, нормами чинного законодавства не передбачено.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено невідповідності спірного рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.03.2024 №63/7-р/к у справі №63/3-02-62-2022 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" вимогам чинного законодавства та/або невідповідності визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, у зв`язку з чим в задоволені позову позивача про визнання недійсним рішення слід відмовити.

Судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 13.01.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ