ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"03" січня 2025 р. Справа № 924/804/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Петухов М.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Дунаєвського Дмитра Володимировича на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до Фізичної особи-підприємця Дунаєвського Дмитра Володимировича

про видачу судового наказу з вимогою про стягнення 108997,07 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви ФОП Дунаєвського Д.В. про поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу Господарського суду Хмельницької області від 25.07.2023 у справі №924/804/23. Заяву ФОП Дунаєвського Д.В. про скасування судового наказу повернуто.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу від 01.04.2024 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Дунаєвського Д.В. про скасування судового наказу від 25.07.2023.

Одночасно з поданням апеляційної скарги апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення вказаного процесуального строку, апелянт зазначав, що копію повного тексту ухвали Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 станом на момент подання даної апеляційної скарги, відповідно до положень ч.6 ст.242 ГПК України не отримував, про її наявність та зміст останньому стало відомо 12.12.2024 за наслідками отримання відповідної інформації від адвоката Савченка Я.В.

Окрім того вказував про перебування у період із квітня по грудень 2024 за межами території України.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважав, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і просив апеляційний суд його поновити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2024 апеляційну скаргу Дунаєвського Дмитра Володимировича на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зокрема, постановляючи вказану ухвалу суд визнав неповажними обставини, викладені скаржником в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.

30.12.2024 на адресу суду апеляційної інстанції апелянт подав нове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказує, що оскаржувану ухвалу, відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України Дунаєвським Д.В. отримано не було, про що свідчить відсутність у матеріалах справи №924/804/23 жодних доказів факту такого отримання (зокрема поштового відправлення з відміткою про вручення оскаржуваної ухвали, з відміткою про відмову її отримання чи з відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження).

Зазначає, що про наявність та зміст оскаржуваної ухвали апелянту стало відомо лише 12.12.2024 за наслідками отримання відповідної інформації в адвоката Савченка Я.В.

А також вказує про перебування у період з жовтня 2023 по грудень 2024 за межами території України.

Зважаючи на вказані обставини вважає, що Дунаєвський Д.В. має право на поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі ст.256 ГПК України.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, клопотання скаржника з наведенням інших обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч.1 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки вказане клопотання з огляду на приписи процесуального закону повинно містити обґрунтування поважності пропуску такого строку, а за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються до господарського суду на загальних підставах.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким останній користується, виходячи із поважності причин пропуску строку учасником справи, і лише сам факт звернення з відповідним клопотанням про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк.

Відтак, проаналізувавши зміст повторно поданого клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вказує, що в ньому фактично вказані ті самі доводи, котрі визнанні судом неповажними в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2024.

Судом встановлено, що оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції 01.04.2024 (повний текст складено 01.04.2024), тому останнім днем строку, встановленого для апеляційного оскарження є 11.04.2024.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала від 01.04.2024 та оригінал заяви ФОП Дунаєвського Д.В. про скасування судового наказу направлялись на його поштову адресу - АДРЕСА_1 .

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №420, останнє було повернуто до Господарського суду Хмельницької області з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" із зазначенням дати - 06.04.2024 (а.с. 69-81).

Згідно п.4, 5 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, із врахуванням викладеного, оскаржувана ухвала від 01.04.2024 вважається врученою відповідачу 06.04.2024, а тому останнім днем строку на її оскарження є 16.04.2024.

Колегія суддів зазначає, що представник апелянта повторно обґрунтовуючи неможливість подання апеляційної скарги у 10-денний строк, який визначений ГПК України, вказує про неотримання оскаржуваної ухвали та відсутність в матеріалах справи будь-яких поштових повідомлень з відміткою про вручення, відмови у врученні чи з відміткою про відсутність особи за адресою місце знаходження.

Разом з тим, вказані доводи спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №420, з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" із зазначенням дати - 06.04.2024, яка згідно ст.242 ГПК України є днем вручення судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої іншої адреси для листування Дунаєвський Д.В. суду першої інстанції не повідомив (поштова адреса, на яку направлялась ухвала суду від 01.04.2024, також зазначена і самим апелянтом у заяві про скасування судового наказу), апеляційний суд вважає, що Господарським судом Хмельницької області було вжито усіх заходів щодо належного направлення поштового відправлення відповідачу.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відтак, скаржник, як зацікавлена особа, не був позбавлений права та можливості ознайомитись, із оскаржуваною ухвалою у справі №924/804/23 з Єдиного державного реєстру судових рішень (електронний текст оскаржуваної ухвали оприлюднений 04.04.2024). Однак, наданим йому процесуальним правом, апелянт не скористався.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

У даному випадку Дунаєвський Д.В. безумовно був обізнаний про існування судової справи №924/804/23, оскільки сам ж подавав заяву про скасування судового наказу від 25.07.2023, яким було стягнуто з нього на користь ТОВ "Бізнес Позика" 108 997 грн заборгованості відповідно до договору №226589-КС-003 про надання кредиту від 13.01.2022 та 214,72 грн витрат по оплаті судового збору.

Повідомивши суд, як засіб зв`язку свою поштову адресу, апелянт мав вживати заходів, щоб дізнатися інформацію про стан розгляду своєї заяви та стан надходження поштових відправлень.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта, зазначені у повторному клопотанні про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, про перебування останнього з жовтня 2023 по грудень 2024 поза межами України (в апеляційній скарзі зазначено інший період: із квітня по грудень 2024) не свідчать про повну неможливість подання ним апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу у визначений ГПК України строк, оскільки Дунаєвський Д.В. міг надіслати її за допомогою поштового зв`язку або за допомогою підсистеми ЄСІКС "Електронний суд", попередньо зареєструвавшись в ньому.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Дунаєвський Д.В. мав можливість особисто підписати та надіслати за допомогою поштового зв`язку свою заяву про скасування судового наказу за зареєстрованим Господарським судом Хмельницької обласні вх.№05-07/35/24 від 27.03.2024 у період, в який, як зазначає в апеляційній скарзі, останній був поза межами України.

Відтак, зазначені вище обставини не свідчать про відсутність можливості апелянта подати апеляційну скаргу на ухвалу суду Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 у визначений ГПК України строк.

Інші посилання скаржника, викладені в повторному клопотанні про поновлення строку не беруться судом до уваги, оскільки не можуть бути покладені в основу поновлення строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає підстави, які наведені у повторному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними, а тому відмовляє в задоволенні такого клопотання.

Згідно з ст. 2 ГПК України завданнями господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення господарських справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/186/21).

Згідно з ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, є застосовними до провадження у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Водночас Європейський суд з прав людини підкреслює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження порушує права іншої сторони, його сподівання на забезпечення належного здійснення правосуддя.

Як зазначено вище, статтею 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Відтак, вказаною статтею не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відтак, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому колегія суддів зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про неповажність пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження та вважає за необхідне відмовити Дунаєвському Дмитру Володимировичу у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 у справі №924/804/23.

Керуючись ст. 260, 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дунаєвського Дмитра Володимировича на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 01.04.2024 у справі №924/804/23.

2. Апеляційну скаргу разом з доданими до неї документами повернути скаржнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та у строк відповідно до ст. 287-291 ГПК України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.