ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.01.2025 р. Справа № 914/50/25

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Львівська область, м.Трускавець;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м. Київ в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Львів;
про:зобов`язання вчинити дії.
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , м.Трускавець звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Київ в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м.Львів про зобов`язання вчинити дії.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення її без руху з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розміри ставок судового збору встановлено пунктом 2 статті 4 вказаного Закону, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 3 028,00 гривень.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду актів про порушення споживачами вимог Кодексу ГРМ Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 17.04.2024 року, оформлене Витягом з протоколу №96/04 від 17.04.2024 року, про задоволення Акту про порушення №001382 від 13.03.2024 року по споживачу ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати акт-розрахунок донарахування Львівською Філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» ФОП ОСОБА_1 об`єму природного газу в обсязі 33 403,720 м3 за період з 23.11.2023 року по 13.03.2024 року на суму 544 149,72 грн.

Відтак, в даному випадку, за подання до господарського суду позову немайнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.

До матеріалів позовної заяви не долучено доказів сплати судового збору, що суперечить викладеному вище.

Посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» як правової підстави звільнення від сплати судового збору суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини сторін пов`язані з підприємницькою діяльністю позивача як фізичної особи-підприємця.

Відтак, фізична особа-підприємець, яка придбаває, замовляє чи використовує продукцію (послуги) для потреб, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, не може вважатися споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та не звільняється від сплати судового збору.

Таким чином, позивач не є споживачем у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», тому посилання позивача на ч.3 ст.22 цього Закону, відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, є безпідставними.

Окрім цього, позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В цьому контексті суд зауважує, що у Законі України «Про судовий збір» відсутня частина чи пункт третій, на який посилається позивач. В той же час, якщо позивач має на увазі п.п. 3 п.1 ст.5 вказаного Закону, то згідно вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та зазначено судом вище, позивач звернувся до суду з позовними вимогами, що не стосуються аліментних правовідносин, відтак посилання позивача на ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає безпідставними.

Доказів звільнення позивача від сплати судового збору на підставі інших норм, визначених ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачем до суду не надано.

Відповідно до частини 1, частини 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк у 10 календарних днів з дня вручення ухвали для усунення позивачем зазначених в цій ухвалі недоліків.

У разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Увалу підписано 09.01.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.