РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2025Справа №910/13617/24
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс", м. Київ

про стягнення 92 400, 00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" (відповідач) страхового відшкодування в розмірі 92 400, 00 грн .

Ухвалою від 11.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та встановлено строки сторонам для подання відповідних заяв по суті.

27.11.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

02.12.2024 до суду від позивача надійшло заперечення на клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив у встановлений судом строк не скористався.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №011107/4605/0000193 (договір страхування), предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 .

06.06.2022 о 12:00 год. в м. Харків на перехресті вул. Отакара Яроша та вул. Клочківська, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №3254 від 24.06.2022, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 складає 379 051, 43 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 09.06.2024 без врахування ВТВ дорівнює 347 149, 00 грн.

Згідно з висновком про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №34826 від 05.07.2022, складеного суб`єктом оціночної діяльності Береговим В.М. на за мовлення позивача, ринкова вартість аварійного (несправного) КТЗ «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 на момент оцінки складає 131 884, 88 грн.

21.10.2022 позивачем за страховим випадком було складено страховий акт №00515993 з якого вбачається, що сума страхового відшкодування становить 190 000, 00 грн.

На підставі вищевказаного акту, позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 190 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №052546 від 26.10.2022.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/204961613.

03.11.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування №32994_1 в розмірі 190 000, 00 грн.

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова №638/4151/22 від 21.11.2022 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідач листом від 10.02.2023 №00431/23/21 відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що за фактом ДТП 06.06.2022 відсутні документи, які б встановлювали вину водія забезпеченого ТЗ «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 (п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з відповідача 92 400, 00 грн страхового відшкодування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

- шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

- за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується;

- за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

(Така правова позиція викладена в постанові ОП КГС ВС від 16 серпня 2019 року у справі № 927/120/18).

За змістом ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України саме на сторони покладений обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, враховуючи обставини настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, розмір заподіяної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також відсутність вини особи, яка керувала автомобілем, що належить позивачу.

Як зазначає позивач у своєму позові, оскільки полісом №204961613 передбачено ліміт відповідальності 130 000,00 грн, франшизу в розмірі 2 600, 00 грн, тому відповідач несе відповідальність в межах завданої шкоди та з урахуванням франшизи та обопільної вини учасників ДТП, тобто в сумі 92 400, 00 грн (190 000, 00 грн (завдана шкода) : 2 (обопільна вина) - 2 600, 00 грн (франшиза) = 92 400, 00 грн).

Згідно з п.36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

В силу приписів ч.1 ст.221, ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 цього ж Кодексу є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Разом з тим, як вже було зазначено, постановою Дзержинського районного суду міста Харкова №638/4151/22 від 21.11.2022 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, закриття провадження у справі про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітацією особи, щодо якої розглядалась справа, тому суд доходить висновку, що така обставина не спростовує факт наявності або відсутності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки в дорожньо-транспортній пригоді приймали участь два автомобіля, які в силу ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України є джерелами підвищеної небезпеки, тому, враховуючи вимоги ст.1188 Цивільного кодексу України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 по справі №910/18319/16.

Відтак, для вирішення даного спору мають бути встановлені факти наявності або відсутності вини у діях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між допущеними обома учасниками ДТП порушень правил дорожнього руху, якщо такі мали місце, та фактом заподіяння шкоди майну позивача.

Однак за результатами розгляду справи №638/4151/22, Дзержинським районним судом міста Харкова було зроблено висновок щодо неможливості встановлення наявності вини як в діях ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 .

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи суд не вбачає підстав у задоволенні позову, оскільки факт вини щодо обох водіїв у спірній ДТП не доведено жодним належним та допустимим доказом, а отже підстави для стягнення з відповідача шкоди завданої власнику автомобіля «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_1 відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій МОРОЗОВ