РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025Справа № 918/761/24

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРБ Груп" м. Києва

про відшкодування збитків, стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 542665,83 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у серпні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася в господарський суд Рівненської області з указаним позовом.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 р. матеріали передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Позивач зазначав, що за наслідками процедури закупівлі між ним та відповідачем було укладено два договори №№ 295 від 9 листопада 2023 р., 307 від 20 листопада 2023 р., за умовами яких відповідач (продавець) зобов`язався поставити йому (замовнику) ліжка двоярусні металеві в кількості та за цінами зазначеними в специфікаціях, які є невід`ємними частинами договорів, а він - прийняти та оплатити товар на умовах договорів.

Протягом листопада-грудня 2023 року він звертався до відповідача з листами №№ 4980 від 30 листопада 2023 р., 5045 від 5 грудня 2023 р., 5145 від 12 грудня 2023 р. про поставку товару у визначені договорами строки.

19 грудня 2023 року відповідач звернувся до нього з листом № 19/12-23Д про розірвання договорів у зв`язку із неможливістю поставити товар за цими договорами.

20 грудня 2023 р. між ним та відповідачем укладено дві додаткові угоди №№ 1 від 20 грудня 2023 р., 1 від 20 грудня 2023 р. про розірвання указаних договорів з 20 грудня 2023 року.

Посилаючись на прострочення передачі товару за указаними договорами, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10557,06 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 8330,35 грн. три проценти річних з простроченої суми, 90,61 грн. пені, 181229,10 грн. штрафної санкції, 1812,29 грн. додаткового штрафу передбачених п.п. 5.1., 7.3. договорів, а також понесені ним по справі судові витрати.

Також зазначав, що фінансування спірної закупівлі передбачалося проводити за рахунок субвенції, отриманої на підставі договору № 40 про надання у 2023 році субвенції з місцевого бюджету державному бюджету на виконання програм соціально-економічного розвитку регіонів від 3 листопада 2023 року, укладеного між ним та Тараканівською сільською радою.

Відповідно до розділу 2 договору субвенції він повинен був використати отриману субвенцію за цільовим призначенням та зобов`язався повернути невикористаний її обсяг у 2023 році до 25 грудня 2023 року.

21 грудня 2023 року Державною казначейською службою України було зареєстроване (знято) бюджетне зобов`язання із видатків по договорам №№ 295 від 9 листопада 2023 р., 307 від 20 листопада 2023 р. у загальному розмірі 181229,10 грн.

Враховуючи, що у проміжок часу що минув від дня розірвання договорів з відповідачем до настання строку використання субвенції проведення іншої закупівлі було неможливим, він повернув невикористаний обсяг субвенції у розмірі 181229,10 грн.

Через це з вини відповідача йому завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки ним не були придбані активи, які він розраховував отримати.

За таких обставин позивач на підставі ст.ст. 15, 16, 22 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України просив стягнути з відповідача на свою користь 340646,42 грн. збитків у розмірі середньої ринкової ціни товару (74 шт. ліжок х 4603,33 грн середня ринкова ціна станом на серпень 2024 року).

Також просив покласти на відповідача понесені ним по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог.

Вказував на відсутність його вини у простроченні виконання зобов`язань у передбачені договорами строки внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань його контрагентами.

Зазначав, що у зв`язку із досягненням сторонами згоди про дострокове розірвання договорів позивач втратив право вимагати від нього будь-яких зобов`язань за ними, в т.ч. зі сплати штрафних санкцій, оскільки договори були розірвані за згодою сторін і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договорами після укладення додаткових угод.

Також вказував про неправомірність заявлених вимог в частині штрафів (в розмірі 100% та 1% від вартості товару), оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а нарахована позивачем неустойка у розмірі 100% від вартості простроченого товару є надмірною та несправедливою.

При цьому, грошові кошти у вигляді невикористаної субвенції, які позивач повернув на рахунок територіальної громади Тараканівської сільської ради залишилися в місцевому бюджеті у складі бюджетної системи, тому матеріальних збитків позивачу не завдано.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 9 листопада 2023 р. між сторонами по справі укладено договір № 295, за умовами якого відповідач (продавець) зобов`язався поставити позивачу (замовнику) ліжка двоярусні металеві в кількості та за цінами зазначеними в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а позивач - прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно специфікації (Додаток № 1) до договору продавець зобов`язується здійснити поставку 53 шт. ліжок двоярусних металевих розбірних (марка Л, модель "ліжко") загальною вартістю 126230,10 грн.

Також встановлено, що 20 листопада 2023 р. між тими ж сторонами укладено інший договір № 307, за умовами якого відповідач (продавець) зобов`язався поставити позивачу (замовнику) ліжка двоярусні металеві в кількості та за цінами зазначеними в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а позивач - прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно специфікації (Додаток № 1) до договору продавець зобов`язується здійснити поставку 21 шт. ліжок двоярусних металевих розбірних (марка Л, модель "ліжко") загальною вартістю 54999 грн.

Строк дії договорів відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з дати підписання і до 31 грудня 2023 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих зобов`язань.

Додатковими угодами №№ 1 від 20 грудня 2023 р., 1 від 20 грудня 2023 р. сторони розірвали указані договори з 20 грудня 2023 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договорів, додаткових угод до нього.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку поставити товар у визначені вищевказаними договорами строки.

Відповідно до умов п.п. 5.1., 7.3. указаних договорів товар повинен бути переданий продавцем замовнику протягом тридцяти календарних днів після підписання договору. У разі прострочення поставки товару, строк поставки товару не може бути пізніше 15 грудня 2023 року, при цьому застосовується штрафна санкція до продавця у розмірі 100% від вартості простроченого (недопоставленого) товару в строк/термін тридцяти календарних днів після підписання договору.

У разі порушення строків поставки товару з продавця стягується пеня у розмірі 0,01% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30-ти днів додатково стягується штраф у розмірі 1% вказаної вартості.

Таким чином, з урахуванням умов пунктів 5.1. договорів строк поставки товару за договором № 295 від 9 листопада 2023 р. спливав 9 грудня 2023 р., за договором № 307 від 20 листопада 2023 р. - 20 грудня 2023 р.

Доказів передачі товару за укладеними між сторонами договорами суду не надано.

При цьому, враховуючи встановлений факт розірвання цих договорів з 20 грудня 2023 р. до спливу строку поставки товару вартістю 54999 грн. за договором № 307 від 20 листопада 2023 р., прострочення відповідачем такої поставки не настало.

Згідно ч. 3 ст. 622 ЦК України у разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

За відсутності у боржника обов`язку передати товар після 20 грудня 2023 р. нарахування штрафних санкцій за порушення такого обов`язку після указаної дати є безпідставним.

Тому у позові про стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язання за договором № 307 від 20 листопада 2023 р. відповідно до вимог ст. 624 ЦК України слід відмовити.

Убачається, що за прострочення поставки товару за договором № 295 від 9 листопада 2023 р. позивач вимагає від відповідача сплати 63,11 грн. пені та 1262,30 грн. штрафу, передбачених п. 7.3. договору, а також окремо передбаченої п. 5.1. договору штрафної санкції у розмірі 100 відсотків вартості простроченого товару 126230,10 грн.

З урахуванням встановленого факту прострочення відповідачем поставки товару за вказаним договором упродовж 10-20 грудня 2023 р. та визначених позивачем меж його вимог, за якими пеня нарахована упродовж п`яти днів з 16 до 20 грудня 2023 р., вимоги про стягнення 63,11 грн. пені (0,01% х 5 днів х 126230,10 грн) відповідно до вимог ст. 624 ЦК України підлягають задоволенню.

За змістом положень п. 7.3 договору № 295 за прострочення поставки товару понад 30 днів додатково до суми пені стягується штраф у розмірі одного відсотка вартості товару, з якого допущене прострочення.

Оскільки до припинення обов`язку відповідача поставити товар за цим договором (20 грудня 2023 р.) прострочення цього зобов`язання тривало менше 30 днів, то підстави для стягнення нарахованого на підставі п. 7.3 договору штрафу відсутні.

Тому у позові про стягнення 1262,30 грн. штрафу слід відмовити.

Окрім того, за умовами п. 5.1 того ж договору у разі прострочення поставки товару, строк поставки товару не може бути пізніше 15 грудня 2023 р., при цьому застосовується штрафна санкція до продавця у розмірі 100 відсотків від вартості простроченого (недопоставленого) товару в строк/термін тридцяти календарних днів після підписання договору товару.

За змістом указаних умов договору сторони фактично погодили забезпечити виконання обов`язку продавця передати товар протягом визначеного тридцятиденного строку з часу підписання договору встановленням додаткового зобов`язання сплатити покупцеві грошову суму у разі порушення цього зобов`язання.

Такі умови договору відповідають поняттю неустойки, передбаченому ст. 549 ЦК України.

Тому посилання відповідача на невизначеність змісту договору в цій частині є необгрунтованими.

За встановлених обставин прострочення відповідача, що мало місце під час дії договору № 295 від 9 листопада 2023 р., позивач набув права вимагати від того сплати належної відповідно до умов п. 5.1 договору штрафної санкції у розмірі 126230,10 грн.

Подальше розірвання цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, що мало місце під час дії договору (ст. 615 ЦК України, ст. 180 ГК України).

Тому доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

При цьому, враховуючи характер вчиненого порушення, що виразилося у зриві поставки матеріальних цінностей для потреб військового формування у період дії в державі воєнного стану, зумовленого зовнішньою агресією, суд не вважає, що заявлений до стягнення розмір неустойки є завищеним та буде надмірним тягарем для боржника та становитиме джерело безпідставного збагачення кредитора.

Тому посилання відповідача з цього приводу оцінюються судом критично, а позовні вимоги у цій частині відповідно до вимог ст. 624 ЦК України підлягають задоволенню.

Доводи щодо настання форс-мажорних обставин доказами не підтверджені, тому є необгрунтованими. Недодержання своїх обов`язків контрагентами відповідача силу вимог ст. 617 ЦК України не дає підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язання.

У зв`язку з відмовою у позові в частині вимог про стягнення нарахованого на підставі п. 7.3 договору штрафу відсутні підстави для тверджень про притягнення боржника до відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення двічі.

Заявлені вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 10557,06 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 8330,35 грн. трьох процентів річних з простроченої суми задоволенню не підлягають, оскільки до часу розірвання договорів №№ 295 від 9 листопада 2023 р., 307 від 20 листопада 2023 р. зобов`язання відповідача не мало характеру грошового.

Нарахування ж процентів або збитків від інфляції на суми неустойки є недопустимим.

Решта заявлених позивачем вимог зводиться до відшкодування збитків завданих порушенням обов`язку передати товар (упущеної вигоди) у розмірі середньої ринкової ціни товару (74 шт. ліжок) станом на серпень 2024 року.

За змістом вимог ст.ст. 16, 22 ЦК України відшкодування збитків як спосіб захисту цивільних прав та інтересів є різновидом відшкодування майнової шкоди, завданої особі у результаті порушення її цивільного права.

За загальним правилом збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано суду доказів безповоротної втрати можливості одержання з місцевого бюджету Тараканівської сільської ради, з якою він мав відносини раніше, суми субвенції, що дозволила б придбати той самий або аналогічний товар, що був предметом спірних правочинів.

За відсутності необхідного складового елемента цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, підстави для покладення на відповідача обов`язку з їх відшкодування відсутні.

Враховуючи викладене у задоволенні позову про відшкодування збитків відповідно до вимог ст.ст. 15, 16, 22 ЦК України слід відмовити.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Військової частини НОМЕР_1 Рівненської області задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРБ Груп" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 12, офіс 177, код 43482644) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 63,11 грн. пені, 126230,10 грн. неустойки, 1894,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар