ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/2728/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024

у справі № 911/2728/23

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2024 провадження у справі № 911/2728/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила: звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення; скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 06.08.2024 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 у клопотанні ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.08.2024 у справі №911/2728/23 залишено без руху. Зобов`язано скаржника, протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, усунути недоліки апеляційної скарги, шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 3 028 грн.

На виконання ухвали від 02.09.2024 від ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги і заявила клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за 2022 рік.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.09.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовив. Продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги до 30.09.2024, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

19.09.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід, в якій заявниця просила відвести головуючого суддю Північного апеляційного господарського суду Полякова Б.М. від розгляду у справі № 911/2728/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Північного апеляційного господарського суду Полякова Б.М. від розгляду справи №911/2728/23. Справу №911/2728/23 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Полякова Б.М. від розгляду справи № 911/2728/23 - відмовлено, справу повернуто колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Полякова Б.М. - головуючого, суддів Поліщука В.Ю., Доманської М.Л.

Надалі ухвалою від 17.09.2024 було продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги до 30.09.2024, шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 3 028 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою від 04.11.2024 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.08.2024 у справі № 911/2728/23 повернув скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована, зокрема, таким:

- ОСОБА_1 не усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі від 02.11.2024 про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору;

- замість усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 направила до апеляційного суду заяву про відвід головуючого судді Полякова Б.М., який ухвалами від 23.09.2024 та 30.09.2024 було визнано необґрунтованими;

- подання необґрунтованого відводу головуючого судді, замість виконання вимог суду, є зловживанням процесуальними правами, що тягне за собою залишення апеляційної скарги без розгляду, проте оскільки скаржником у строк, визначений судом, недоліки апеляційної скарги не усунуто, а саме, не надано до суду докази сплати судового збору в сумі 3 028 грн, колегія суддів вирішила повернути ОСОБА_1 її апеляційну скаргу.

Крім того апеляційний суд додатково наголосив на тому, що КзПБ містить застереження щодо боржника, який ініціює своє банкрутство, а саме, звертаючись до господарського суду з заявою про неплатоспроможність фізичної особи заявник зобов`язаний мати достатньо майна для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі (частина 5 статті 34 та частина 1 статті 113 КзПБ).

Отже нормами КзПБ передбачено додаткову вимогу щодо заяви боржника, у разі ініціювання ним провадження у справі про власне банкрутство (неплатоспроможность) - обов`язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. У визначенні таких витрат слід враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за 120 днів в процедурі реструктуризації боргів боржника; в процедурі погашення боргів боржника; відшкодування судового збору, сплаченого кредиторами за подачу грошових вимог, згідно переліку кредиторів, який визнає боржник та їх правової допомоги, тощо.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зауважив, що законодавець звільнив фізичну особу лише від обов`язку сплати судового збору за подання заяви про неплатоспроможність, проте інших пільг щодо оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, КзПБ не містить.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи

ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:

- відстрочити на підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі № 911/2728/23 у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків річного доходу ОСОБА_1 за 2023 рік, а грошові кошти та рухоме і нерухоме майно арештовано;

- скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №911/2728/23 та направити справу для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.

Скаржниця доводить, що повертаючи апеляційну скаргу апеляційний господарський суд допустив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України та позбавив її доступу до правосуддя, що завдало шкоди самій суті права ОСОБА_1 на доступ до суду.

На думку скаржниці, за відсутності дослідження судом апеляційної інстанції обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала тяжкий майновий стан у поданому клопотанні про відстрочення сплати судового збору, реалізація права на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору не може у даному випадку оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору і мати наслідком повернення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 вважає, що апеляційним господарським судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи № 911/2728/23 та допущено порушення норм процесуального права, а саме: частину 1 статті 2, частину 3 статті 3, частину 1 статті 4, частину 1, 2, 4 статті 11, частину 3 статті 13, пункт 4 частини 5 статті 13, частину 1 статті 74, частину 1 статті 77, частину 1 статті 86, пункт 3 частину 1 статті 234, статтю 236 ГПК України і недотримано норми матеріального права, а саме: частину 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частину 5 статті 34, частину 1 статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства, частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу Верховного Суду на те, що матеріали справи № 911/2728/23 містять належні та допустимі докази наявності майна у ОСОБА_1 , про відсутність якого вказує суд апеляційної інстанції, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

21.11.2024 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №911/2728/23 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до закінчення її перегляду в касаційному порядку; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №911/2728/23 в сумі 2 422,40 грн до закінчення її перегляду в касаційному порядку; витребувано з Господарського суду Київської області та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №911/2728/23.

До Верховного Суду матеріли справи № 911/2728/23 від Господарського суду Київської області надійшли 06.01.2025.

Водночас, відповідно до наказу голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2024 № 587/0/102-24 суддя Огороднік К.М. перебував у відпустці з 23.12.2024 по 03.01.2025 та з 06.01.2025 по 10.01.2025.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Об`єктом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі № 911/2728/23, якою апеляційну скаргу повернуто на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання обґрунтованості повернення апеляційної скарги скаржника на ухвалу суду першої інстанції на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, у зв`язку з невиконанням скаржником вимог ухвали апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

Відповідно до приписів пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з конституційних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

У рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини названого рішення).

Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 № 5-р/2020).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Тобто реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Так, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у справі регламентовано відповідним процесуальним законом - ГПК України, відповідно до частини першої статті 254 якого учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Статтею 258 ГПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, в частині третій передбачено додання до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За змістом частин першої, другої статті 174 ГПК України, з урахуванням положень частин другої, шостої статті 260 цього Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Як убачається з матеріалів справи та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги судового збору не сплатила, натомість в апеляційній скарзі просила звільнити її від сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 у клопотання ОСОБА_1 про звільнення від справи судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, зобов`язано усунути недоліки апеляційної скарги, шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 3 028 грн.

На виконання ухвали від 02.09.2024 ОСОБА_1 подано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 своє клопотання обґрунтувала тим, що розмір судового збору, який вона має сплатити за подання апеляційної скарги у справі №911/2728/23 перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за 2023 рік, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вигляді № 2655-24-00716 від 19.02.2024 (копія доказів додається). Окрім того, грошові кошти, рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 арештоване у межах виконавчого провадження, у зв`язку з чим вона об`єктивно позбавлена можливості сплатити у встановленому порядку судовий збір.

На підтвердження наявності законних підстав для відстрочки та звільнення від сплати судового збору за подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду ОСОБА_1 було подано відповідні докази, а саме, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2023 рік № 2655-24-00716 від 19.02.2024; постанову про арешт коштів боржника від 30.01.2023 ВП №70883335; постанову про арешт майна боржника від 30.01.2023 ВП №70883335; роздруківки із сайту Міністерства юстиції з Єдиного реєстру боржників від 08.08.2024.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, визначених у цій статті. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз наведених положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення (за умов, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір") або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення сторони від сплати такого.

При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження підстав для звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Необхідно зазначити, що звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору, відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір.

Тобто право звільнення від сплати судового збору (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду (судового розсуду), а не є його обов`язком, що випливає з вимог ГПК України та Закону України "Про судовий збір".

В той же час необхідно враховувати те, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права, зокрема на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у судових справах (такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 08.03.2024 у справі №910/14313/23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №906/308/20 зазначено, що: "сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні, та чи мала «розгляд судом. Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду. Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак при цьому такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено".

Отже, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від сплати судового збору з урахуванням вимог, передбачених законодавством, та з урахуванням майнового стану скаржника, який оцінюється судом на підставі наданих доказів.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 у справі № 420/1582/19, від 17.09.2020 у справі №460/3138/19 тощо).

Питання перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/ відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд (постанови від 21.10.2022 у справі №905/1059/21, від 30.11.2022 у справі № 905/1060/21, від 02.02.2023 у справі №320/2083/21), оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland") від 26 липня 2005 року; "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland") від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого скаржницею були надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

ОСОБА_1 , звертаючись до Північного апеляційного господарського суду вказувала про об`єктивну неможливість сплати судового збору за подання апеляційної скарги з поважних причин, які від неї не залежать, а саме: постановою від 30.01.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 ; постановою від 30.01.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 накладено арешт на все рухоме та нерухому майно ОСОБА_1 ; розмір судового збору, який має сплатити ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у справі №911/2728/23 перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за 2023 рік, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вигляді №2655-24-00716 від 19.02.2024 (копії доказів наявні у матеріалах справи).

Водночас, оскаржувана ухвала Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 не містить правової оцінки тих обставин (аргументів), які викладені ОСОБА_1 у клопотаннях (за текстом апеляційної скарги) про відстрочку сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції не дослідив й не надав належну оцінку доданим до клопотання доказам, а саме:

- відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вигляді № 2655-24-00716 від 19.02.2024;

- постанові від 30.01.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 ;

- постанові від 30.01.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, якою накладено арешт на все рухоме та нерухому майно ОСОБА_1 ;

- роздруківкам із сайту Міністерства юстиції з Єдиного реєстру боржників.

Апеляційний господарський суд формально пославшись на невиконання ОСОБА_1 вимог ухвал Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 та від 17.09.2024 не вказав, які саме докази на підтвердження рівня майнового стану має надати ОСОБА_1 , враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зі свого боку, подаючи клопотання про відстрочення та звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за 2023 рік, за наявності накладеного арешту на її грошові кошти, рухоме і нерухоме майно, з доданими документами, ОСОБА_1 вправі була очікувати на його задоволення апеляційним судом, що, очевидно, надавало б їй підстави не сплачувати судовий збір до ухвалення судового рішення за результатами розгляду її апеляційної скарги у справі № 911/2728/23.

Отже повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 без належного розгляду її клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги є невиправданим, оскільки в разі відмови у задоволенні клопотання суд у процесуальний спосіб мав надати можливість сплатити судовий збір, а не зобов`язувати фактично сплатити судовий збір за наявності арештів накладених, як на грошові кошти, так і рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не навів жодного обґрунтування, як ОСОБА_1 за наявності арештованих коштів, може сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Таким чином, за відсутності дослідження судом апеляційної інстанції обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала тяжкий майновий стан, реалізація права на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору не може у даному випадку оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору і мати наслідком повернення апеляційної скарги.

Ураховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та беручи до уваги, що суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами заявника щодо можливості звернення до суду, з іншого боку, висновки апеляційного господарського суду про повернення апеляційної скарги є передчасними.

Повертаючи апеляційну скаргу апеляційний господарський суд допустив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України та позбавив ОСОБА_1 доступу до правосуддя, що завдало шкоди самій суті права ОСОБА_1 на доступ до суду.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що доводи, наведені в касаційній скарзі про порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, отримали підтвердження під час касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 310 ГПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постановлена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції на стадію відкриття апеляційного провадження.

Судові витрати

Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Водночас Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що звертаючись з касаційною скаргою, скаржник з посиланням на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" заявив клопотання саме про відстрочення сплати судового збору.

З метою забезпечення права на касаційний перегляд ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024, Верховний Суд вирішуючи питання щодо відстрочення сплати судового збору, ухвалою від 21.11.2024 відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 2422,40 грн до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи диспозицію частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" про те, що суд саме за клопотанням сторони може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, відстрочена сплата судового збору за розгляд касаційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі №911/2728/23 скасувати, справу направити до Північного апеляційного господарського суду на стадію відкриття апеляційного провадження.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід Державного бюджету України 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору за розгляд касаційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Картере В.І.