СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Харків Справа № 917/1174/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю представників сторін:

від апелянта Цимбал А.А. на підставі ордеру серії АІ№1742161 від 06.11.2024,

розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , с. Тарасівка, Лубенський район, Полтавська область (вх.№2643 П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 (суддя Паламарчук В.В., постановлену в м.Полтава, дата складення повного тексту 30.10.2024)

за заявою ОСОБА_1 , с. Тарасівка, Лубенський район, Полтавська область

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Полтавської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до приписів статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність; залишено без розгляду заяву арбітражного керуючого Бігдан Олексія Антоновича про участь у справі.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що заявником не було подано до суду належних доказів наявності кредитних зобов`язань, отримання кредитів та заборгованості (з відображенням періоду її виникнення за кожним з договорів), що свідчить про недоведеність обставин прострочених грошових зобов`язань перед кредиторами станом на час подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до суду.

З огляду на те, що заявник не довів наявності прострочених зобов`язань перед кредиторами, припинення погашення ним кредитів за кожним з кредитних зобов`язань та взагалі наявність заборгованості перед кредиторами, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що загальна історія кредитних відносин боржника відображається у відповідній кредитній історії (кредитному звіту), яка складена та сформована в електронному вигляді ТОВ "Українським бюро кредитних історій" у відповідності до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій".

Враховуючи практику Верховного Суду, викладену в постанові від 08.11.2022 у справі №909/937/21, апелянт зазначає, що Верховний Суд у цій постанові не вказував, що кредитна історія боржника взагалі не може бути належним і допустимим доказом наявності кредитних зобов`язань, а лише в тому випадку, коли вона не підписана відповідною посадовою особою Кредитного бюро.

Таким чином, на думку апелянта, не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника сам лише факт ненадання кредитних договорів зі всіма заявленими кредиторами, виписок по рахунках та довідок банків та інших фінансових установ щодо розміру заборгованості, беручи до уваги часткове надання боржником кредитних договорів та виписок по рахункам щодо стану заборгованості, кредитної історії (кредитного звіту) боржника підписаної електронним цифровим підписом ТОВ "УБКІ" та скріпленої електронною печаткою ТОВ "УБКІ", а також зважаючи на надання доказів направлення особисто боржником та його представником запитів до кредиторів боржника щодо надання кредитних договорів (договорів позики), виписок по рахункам та довідок про стан заборгованості.

Апелянт вважає, що на етапі постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника суд вирішує лише питання відповідності заяви та додатків формальним вимогам ст. 116 КУзПБ та збору додаткових відомостей необхідних для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, однак при цьому оцінка змісту заяви, додатків та поданих додаткових відомостей - не проводиться. Частина 1 ст. 119 КУзПБ передбачає, що саме у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Пункт 3 ч.3 ст.116 КУзПБ містить вимогу про зазначення підстав виникнення зобов`язань в конкретизованому списку кредиторів та боржників, разом з тим, зазначена норма не містить вимоги долучення доказів виникнення зобов`язань.

Детальний розрахунок заборгованості відображений у Списку кредиторів та боржників, із зазначенням щодо кожного кредитора окремо загальної суми заборгованості, простроченої заборгованості та суми неустойки (штрафу, пені), який складений на підставі розрахунків (довідки) про заборгованість, виписках по рахунку, договорах кредиту (заява про приєднання до кредитних умов).

Апелянт також звертає увагу на те, що в заяві зазначається розмір прострочених зобов`язань, виходячи з наявних у боржника відомостей, якими він володіє на сьогоднішній день, що не позбавляє його права заявляти заперечення проти грошових вимог кредиторів, що розглядатимуться господарським судом в процесі визнання вимог кредиторів. В процесі визнання вимог кредиторів доданий до цієї заяви проект плану реструктуризації боргів, що є приблизним та неостаточним, буде корегуватися відповідно до ухвалених господарським судом рішень за результатами розгляду заявлених грошових вимог кредиторів.

Апелянт також наголошує, що об`єктивно існують й інші обставини, які свідчать про наявність загрози неплатоспроможності Боржника, що виникли у 2021-2022 та діють на даний час, а саме: несприятлива економічна ситуація в країні, яка утворилась внаслідок спалаху у 2020 пандемії нової коронавірусної інфекції (SARS-CoV-2); військова агресія російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022; щомісячна девальвація національної валюти (гривні) з 2022;

Таким чином, зазначені вище обставини, як вважає апелянт, є окремою та додатковою підставою для звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 115 КУзПБ.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1174/24; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

25.11.2024 матеріали справи №917/1174/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24; встановлено учасникам провадження у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 08.01.2025 о 14:30годині.

26.12.2024 апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 задоволено заяву представника апелянта про участь у судовому засіданні 08.01.2025 о 14:30 годині у справі №917/1174/24 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 08.01.2025 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представник оскільки апелянта з`явився в судове засідання та надав пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Так, частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою Четвертою.

Частиною 1 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Відповідно до частини 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції (частина 3 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі, вирішує інші питання; підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому Кодексу України з процедур банкрутства.

Аналогічний порядок проведення та мета підготовчого засідання визначені положеннями статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, яка регулює питання відкриття провадження у справі про банкрутство юридичних осіб.

Зокрема, частиною 1 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні.

Згідно з частиною 2 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

У постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 (пункти 61, 70-73) Верховний Суд зробив правові висновки стосовно застосування статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, а також стосовно використання певних підходів при розгляді заяви кредитора та визнання кредиторських вимог:

- завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором, встановлення наявності спору про право, встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (пункт 61);

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство (пункт 70);

- наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, й порушує права боржника у справі про банкрутство (пункт 71);

- для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (пункт 72);

- у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (пункт 73).

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи за результатами проведення підготовчого засідання, дослідивши матеріали відповідної заяви фізичної особи, суд повинен, серед іншого, визначитися з питанням наявності грошових вимог до боржника та розміру таких вимог станом на час подання заяви до суду, несплати боржником на користь кредиторів належних ним коштів.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи суд зобов`язаний дослідити не тільки надану заявником інформацію про кредитні договори, за якими у заявника, як стверджується у його заяві, наявні грошові зобов`язання (зокрема, прострочені) за кредитами (позиками), але й дослідити та встановити безпосередні докази укладання таких договорів, наявності та розміру заборгованості за такими договорами. Необхідність аналізу таких договорів пов`язана з визначеною Кодексом України з процедур банкрутства метою проведення підготовчого засідання.

Кодекс України з процедур банкрутства визначає обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Метою законодавця при запровадженні процедури неплатоспроможності фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується, в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду з заявою про відкриття справи про неплатоспроможність, фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено пунктами 3, 14 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 посилалась на те, що з 2021 перебуває в кредитних відносинах з банківськими та іншими фінансовими установами. ОСОБА_1 укладала правочини, за якими отримувала послуги споживчого кредитування у вигляді грошових коштів з метою придбання споживчих товарів, робіт та послуг для задоволення власних потреб. Загальна сума заборгованості перед фінансовими установами складає 171179,92грн, з них: прострочена заборгованість складає 93028,30грн.

Зокрема, згідно наданого списку кредиторів, боржник зазначав, що має прострочену заборгованість перед 3-ми банками та 6-ми мікрофінансовими установами: ТОВ "ФК Профіт Капітал", АТ "Сенс Банк", ТОВ "Алекскредит", АТ КБ "Приват Банк", АТ "Райффайзен Банк", ТОВ "Інвест Фінанс", ТОВ "Таліон Плюс", ТОВ "Манівео Швидка фінансова допомога", ТОВ "Фінансова компанія Форза".

Проте, до заяви боржником було додано лише копії кредитних договорів з: АТ "Райффайзен Банк" (2 договори т.1 а.с.124-125, 149-151), АТ КБ "Приват Банк" (т.2 а.с.7-27), ТОВ "Манівео Швидка фінансова допомога" (т.2 а.с.28-32), TOB "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (т.1 а.с.109-116) та виписки по рахунках (т.1 а.с.93-94, 101, 103-105,119-123, 126-133, 136-145, т.3 а.с.154-195).

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, наявність частини договорів з фінансовими установами не підтверджує факту наявності кредиторської заборгованості, її суми та правової природи, та відповідно з поданих боржником доказів неможливо встановити достовірність відображених заявником у Списку кредиторів та боржників відомостей щодо дійсної кількості кредиторів.

Таким чином, в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником було наведено підстави, передбачені частиною 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та самостійно визначено суми грошових вимог за правочинами, копії яких не надано до матеріалів справи в повному обсязі, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність.

Колегія суддів зазначає, що комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Слід зауважити, що заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи №910/4994/18).

Розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", адже не відповідає вимогам встановленим наведеною нормою для первинних документів.Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2022 у справі №917/1384/20).

Щодо належності та допустимості кредитної історії для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 917/1604/21 від 16.11.2022, зроблено наступний правовий висновок.

Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози відповідно до вищезазначених положень частини 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Водночас, при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність простроченої заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом (загроза неплатоспроможності) має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Такими доказами, серед іншого, можуть бути: судові рішення; правочини; первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про фінансову операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, довідки); та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання.

Крім того, Верховний Суд у постанові № 917/1604/21 від 16.11.2022 зазначив, що у справах про банкрутство (у т.ч. про неплатоспроможність фізичних осіб) стадія відкриття провадження має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у такій категорії справ поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

Таким чином, оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні вищезазначені правові наслідки, то на фізичну особу-боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Такий правовий висновок вбачається обґрунтованим також з тих підстав, що лише фізична особа-боржник (яка є єдиним суб`єктом звернення із відповідною заявою) наділена правом на подання відповідних доказів у підтвердження обставин своєї неплатоспроможності чи її загрози. Тому відсутність на цій стадії інших учасників справи, які мають право подати свої доводи чи заперечення щодо таких обставин чи доказів, зумовлює необхідність добросовісного виконання боржником своїх процесуальних обов`язків щодо доказування наявності обставин для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Крім того, стандарт доказування "достатність доказів" було виключено із ГПК, водночас у справах про неплатоспроможність фізичної особи господарський суд враховує, окрім належності та допустимості, також достатність поданих боржником доказів для підтвердження та доведення обставин неплатоспроможності чи її загрози, як підстави для відкриття провадження у такій справі.

У цьому контексті суд вважає, що самого кредитного звіту недостатньо для підтвердження вказаних обставин, оскільки такий звіт хоч і є одним з доказів наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.

Зазначеного висновку Верховний Суд дійшов з огляду на передбачене частиною п`ятою статті 13 Закону № 2704-IV (Закон України "Про організацію формування та обігу кредитних історій") право суб`єкта кредитної історії щодо звернення до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал.

Верховний Суд зазначив, що пунктом 14 частини третьої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Отже, подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, однак без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про те, що не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника сам лише факт ненадання кредитних договорів зі всіма заявленими кредиторами, виписок по рахунках та довідок банків та інших фінансових установ щодо розміру заборгованості.

Доводи апелянта про повне припинення погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки факт неплатоспроможності заявника чи її загрози не підтверджений доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Так саме існування інших обставин, які свідчать про наявність загрози неплатоспроможності боржника, що виникли у 2021-2022 та діють на даний час, мають бути підтверджені доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, оскільки сама по собі несприятлива економічна ситуація в країні, яка утворилась внаслідок спалаху у 2020 пандемії нової коронавірусної інфекції (SARS-CoV-2); військова агресія Російської Федерації проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022; щомісячна девальвація національної валюти (гривні); збільшення інфляції з початку 2022, ще не свідчать, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі.

Окрім викладеного судова колегія зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства декларація про майновий стан подається боржником за період трьох років (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміки розміру активів за відповідний період. Поряд з цим, ця декларація повинна містити відомості, що можуть свідчити про ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.

Як вбачається з поданих суду документів, боржником було долучено до заяви про відкриття провадження у справі декларації про майновий стан: за 2021-2023 та станом на 01.07.2024 (т.2 а.с.53-86). У вказаних деклараціях про майновий стан боржника, у відповідних рядках відмічено "член сім`ї не надав інформації".

Водночас, до заяви не додано доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була їй для заповнення декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність.

Отже, подані заявником декларації про майновий стан боржника за 2021-2023 роки та 2024 рік не можуть вважатись належним доказом виконання заявником пункту 11 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо доводів апелянта про те, що на етапі постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника суд вирішує лише питання відповідності заяви та додатків формальним вимогам статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства та збору додаткових відомостей необхідних для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, однак при цьому оцінка змісту заяви, додатків та поданих додаткових відомостей - не проводиться, судова колегія зазначає наступне.

Так, оскаржувана ухвала від 10.10.2024 постановлена не на стадії прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку статті 117 Кодексу України з процедур банкрутства, а за наслідками підготовчого засідання, проведеного в порядку статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства, яка передбачає, що саме у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №917/1604/21 судом наведено правовий висновок щодо застосування частини першої статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства стосовно наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та зазначено, що подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, однак без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні статті 1 КУзПБ) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.10.2024 у справі №917/1174/24 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.01.2025

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий