ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2025 р. Справа №921/386/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Чорного Михайла Петровича бн від 24.10.2024 (вх. суду № 01-05/3028/24 від 25.10.2024)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 про зупинення провадження (повний текст складено 16.10.2024, суддя Чопко Ю.О.)

у справі № 921/386/24

за позовом: Фізичної особи - підприємця Чорного Михайла Петровича, с. Підлісне, Тернопільська область

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Лещишина Михайла Леоновича, с. Жуків, Тернопільська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації, м. Тернопіль; Тернопільської районної військової (державної) адміністрації, м. Тернопіль

про: визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Фізична особа - підприємець Чорний Михайло Петрович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Лещишина Михайла Леоновича про визнання недійсної додаткової угоди від 29.01.2021 про внесення змін до договору оренди землі від 20.07.2004 № 17, укладеного між Бережанською районною державною адміністрацією та фізичною особою підприємцем Чорним М.П. з моменту його вчинення в частині заміни сторони орендаря з Чорного М.П. на Чорного М.П. та Лещишина М.Л.

В обґрунтування позову зазначив, що додаткова угода від 29.01.2021 позивачем не підписувалась, оскільки в цей час він перебував за межами України та домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_2 стане стороною договору (співорендарем) не було.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/386/24 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.10.2024 закрито підготовче провадження у справі №386/24 та призначено її розгляд по суті на 16.10.204.

15.10.2024 представником відповідача подано місцевому господарському суду клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 у справі № 921/386/24 задовольнити клопотання, подане представником відповідача, адвокатом Печеним О.П. (вх.№ 7866 від 15.10.2024) про зупинення провадження у справі; зупинено провадження у справі №921/386/24 до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що п. 2 ч. 1 ст. 229 ГПК України імперативно визначено, що у випадках, встановлених пунктом 3 частини першої ст. 227 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з ухвалою, Фізична особа-підприємець Чорний Михайло Петрович звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 про зупинення провадження у справі № 921/386/24 - скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник стверджує, що відповідач Лещишин М.Л. жодного разу не з`являвся особисто в судові засідання Господарського суду по вказаній справі і до 04 жовтня 2024 року (тобто до моменту, коли видана довідка про перебування його в ЗСУ), і до того перебуваючи в складі ЗСУ, при цьому брав участь у судовому процесі через свого представника - адвоката Печеного О.П., що і в подальшому не перешкоджає розгляду вказаної справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що довідка про те, що відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_1 , тобто на відстані близько 8 км від місця проживання відповідача та на відстані близько 55 км від місцезнаходження Господарського суду Тернопільської області,.

Таким чином, на думку скаржника, перебування ОСОБА_2 у Збройних Силах України не перешкоджає останньому захищати свої права та інтереси.

Крім цього, апелянт посилається на те, що зі слів його родичів, ОСОБА_2 перебуває на території Жуківської сільської ради і має можливість займатися підприємницькою діяльністю, при цьому служба в ЗСУ не перешкоджає останньому здійснювати підприємницьку діяльність, займатися ставком, ловити рибу, спускати зі ставка воду тощо.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.10.2024 справу № 921/386/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Чорного Михайла Петровича №бн від 24.10.2024 (вх. суду від 25.10.2024 № 01-05/3028/24) на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 про зупинення провадження у справі № 921/386/24 та ухвалено здійснити розгляд справи № 921/386/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначена норма є імперативною, тобто за умови існування обставин, які викладені у статті, суд зобов`язаний в обов`язковому порядку зупинити провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 229 ГПК України у випадках, встановлених пунктом 3 частини першої ст. 227 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 - 1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу (ч.2 ст. 195 ГПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Аналіз пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу, оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Тому такий наказ по особовому складу є належним та достатнім доказом перебування сторони у складі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 29.03.2023 у справі № 756/3462/20, від 14.02.2024 у справі № 466/8799/22, від 28.11.2024 у справі 905/1426/23, в яких суд зазначив, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку, встановленому пунктом12 Положення. Інші докази (довідки, листи з військової частини) Верховний Суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу.

Зокрема, у постанові від 14.02.2024 у справі № 466/8799/22 Верховний Суд вказав, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Як вбачається з матеріалів справи, до клопотання про зупинення провадження у справі представником відповідача долучено єдиний додаток оригінал довідки Військової частини НОМЕР_1 № 545 від 04.10.2024 (а.с. 208-210), відповідно до якої головний сержант ОСОБА_2 з 17.08.2024 по теперішній час проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .

Колегія суддів констатує, що вказана довідка не є достатнім та належним доказом перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що довідка Військової частини не є достатнім доказом для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України, колегія суддів зазначає, що суд попередньої інстанції дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Чорного Михайла Петровича підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 у справі № 921/386/24 скасуванню.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Тернопільської області.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Чорного Михайла Петровича бн від 24.10.2024 (вх. суду № 01-05/3028/24 від 25.10.2024) задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.10.2024 у справі № 921/386/24 скасувати.

3. Матеріали справи № 921/386/24 направити для продовження розгляду до Господарського суду Тернопільської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець