ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2025 р. Справа № 911/2775/24

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтегра Телеком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Бізнес»

про стягнення 4 116, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.10.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтегра Телеком» (далі ТОВ «Сінтегра Телеком» / позивач) подало позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Бізнес» (далі ТОВ «Бест Бізнес» / відповідач) про стягнення 4 116, 00 грн основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Сінтегра Телеком» посилається на обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 3293 від 16.11.2019 про надання послуг доступу до мережі Інтернет (далі спірний договір) в частині сплати повного обсягу наданих послуг, а саме за послугу «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.».

Господарський суд Київської області ухвалою від 21.10.2024 залишив позовну заяву ТОВ «Сінтегра Телеком» без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

04.11.2024 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслану ТОВ «Сінтегра Телеком» засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позовну заяву про стягнення заборгованості в новій редакції.

Господарський суд Київської області ухвалою від 11.11.2024 у цій справі, зокрема, прийняв позовну заяву ТОВ «Сінтегра Телеком» до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання; встановив строк ТОВ «Бест Бізнес» - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання у письмовій формі відзиву на позов та додаткових доказів по справі (за наявності) разом з доказами направлення копій відзиву і вказаних доказів іншій стороні; встановив строк ТОВ «Сінтегра Телеком» - до 11.12.2024 для надання суду в письмовій формі відповіді на відзив та додаткових доказів у справі (за наявності) разом з доказами направлення копій відповіді та вказаних доказів іншій стороні.

27.12.2024 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надісланий ТОВ «Бест Бізнес» засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач стверджує про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в означеній справі за огляду на обставини:

- здійснення повного розрахунку по спірному договору за реально отримані послуги, а саме до моменту повідомлення про необхідність його розірвання, тоді як за наслідками такого повідомлення позивачем послуги фактично не надавалися;

- відсутності в матеріалах цієї справи доказів на підтвердження реальності наданих позивачем послуг (виконаних робіт) на спірну суму, тоді як єдиний наявний у справі доказ копія акта надання послуг № 248 від 30.06.2020, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором.

31.12.2024 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслану ТОВ «Сінтегра Телеком» через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, згідно змісту якої позивач заперечив проти доводів ТОВ «Бест Бізнес» з огляду на їх необґрунтованість, зазначивши, що:

- п. 2.3 укладеного між сторонами у справі спірного договору визначено, що сторони щомісяця складають акт прийому-передачі виконаних робіт наданих послуг, який є підтвердженням виконання ними своїх зобов`язань у відповідному місяці;

- надання послуги «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.» згідно спірного договору підтверджується, окрім акта надання послуг № 248 від 30.06.2020, ще й наявною в матеріалах справи копією податкової накладної, тоді як несплата відповідачем відповідних послуг підтверджується такими документами:

1) фільтрованою випискою за період з 01.05.2020 по 31.05.2020;

2) заключною випискою за період з 01.05.2020 по 31.05.2020;

3) фільтрованою випискою за період з 01.06.2020 по 30.06.2020;

4) заключною випискою за період з 01.06.2020 по 30.06.2020.

06.01.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області ТОВ «Бест Бізнес» подало клопотання про поновлення строку на подання відзиву, відповідно до змісту якого просило суд поновити відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та врахувати такий відзив при прийнятті рішення у справі № 911/2775/24.

Також 06.01.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслане ТОВ «Сінтегра Телеком» через підсистему «Електронний суд» клопотання про поновлення строків на подання відповіді на відзив, згідно змісту якого позивач просив суд поновити пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив та прийняти останню до розгляду.

Господарський суд Київської області ухвалою від 09.01.2025 у справі № 911/2775/24 задовольнив клопотання ТОВ «Бест Бізнес» про поновлення строку на подання відзиву, поновив відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та долучив відзив разом із доданими до нього документами до матеріалів справи, задовольнив клопотання ТОВ «Сінтегра Телеком» про поновлення строків на подання відповіді на відзив, поновив позивачу пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив та долучив відповідь на відзив разом із доданими до неї документами до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх у сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 16.11.2019 між ТОВ «Сінтегра Телеком» як виконавцем та ТОВ «Бест Бізнес» як замовником (далі сторони) укладено договір № 3293 про надання послуг доступу до мережі Інтернет (далі договір про надання послуг), відповідно до п. 1.1 якого виконавець надає замовникові послуги доступу до мережі Інтернет (далі послуги), а замовник приймає послуги та здійснює їх оплату відповідно до умов договору.

Положеннями пп. 1.2, 2.2, 2.3, п.п. 3.1.1 п. 3.1, п.п. 3.3.2 п. 3.3, пп. 4.1-4.5, 6.1, 6.4, 9.1, 9.4, 9.5 договору про надання послуг визначено, що послуги, які замовник одержує й оплачує відповідно до договору, їх вартість і характеристики зазначені у відповідних додатках до цього договору, які являються невід`ємною частиною цього договору. Замовник може в будь-який час внести зміни в асортимент послуг шляхом підписання нового додатку до договору.

Датою початку надання послуг за даним договором вважається дата підписання акта введення каналу в експлуатацію.

Сторони щомісяця складають акт прийому-передачі виконаних робіт наданих послуг, який є підтвердженням виконання сторонами своїх зобов`язань у відповідному місяці.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, надавати замовнику послуги із дотриманням вимог законодавства України, згідно з технічними характеристиками, що визначені у відповідних додатках до цього договору. Технічні умови підключення замовника до телекомунікаційної мережі виконавця узгоджуються та оформлюються сторонами шляхом підписання відповідного додатку до договору.

Замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги.

Сума договору дорівнює загальній сумі платежів, які замовник зобов`язаний здійснити на користь виконавця.

Плата за роботи, виконані виконавцем згідно з даним договором сплачується замовником з урахуванням вимог пп. 4.3-4.5 шляхом безготівкового банківського перерахунку в гривнях на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 днів на підставі наданих виконавцем рахунків.

Плата за підключення до мережі Інтернет визначається у додатках до цього договору і нараховується одноразово після виконання комплексу робіт, пов`язаних з підключенням замовника до мережі Інтернет, яке підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Плата за послуги з доступу до мережі Інтернет визначається у додатках до цього договору і нараховується замовником щомісячно, з дати підключення замовника до мережі Інтернет, що підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Плата за усі інші роботи, виконані виконавцем згідно з даним договором на підставі замовлень замовника, визначається у додатках до цього договору і сплачується замовником після виконання виконавцем робіт, шляхом безготівкового банківського перерахунку в гривнях на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі рахунків, які надаються виконавцем замовнику, протягом 10 днів з дати отримання рахунків.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору згідно з чинним законодавством України.

Припинення надання послуги та розірвання договору не звільнює замовника від оплати заборгованості та заявлених виконавцем штрафних санкцій.

Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання і діє 1 рік.

Дострокове розірвання цього договору здійснюється за згодою сторін або іншим чином у відповідності з чинним законодавством України, шляхом письмового повідомлення від однієї із сторін не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до дати запланованого розірвання.

Всі документи, на підставі яких виконується даний договір (додатки, доповнення, угоди, акти) є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно наявної в матеріалах означеної справи копії додатка № 1 до договору про надання послуг визначено перелік послуг, які замовник одержує й оплачує відповідно до умов спірного договору:

- послуга з підключення до мережі Інтернет зі швидкістю з`єднання 5 Гбіт/с та вартістю 1, 20 грн з ПДВ;

- послуга з доступу до мережі Інтернет зі швидкістю з`єднання 5 Гбіт/с та вартістю 30 000, 00 грн з ПДВ.

Також, як випливає зі змісту п. 3 додатка № 1 до договору про надання послуг, у разі перевищення каналу понад 5 Гбіт/с замовнику виставляється рахунок з урахуванням каналу перевищення по тарифах за одиницю каналу: 1 Мбіт/с 6, 00 грн з ПДВ.

Згідно наявної в матеріалах означеної справи копії акта введення каналу в експлуатацію № 1 до договору про надання послуг 16.11.2019 виконавець надав замовнику послугу з підключення до мережі Інтернет та розпочав надання послуги доступу до мережі Інтернет.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору про надання послуг у травні 2020 року відповідачу було надано послугу «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.» загальною вартістю 4 116, 00 грн, що, на думку ТОВ «Сінтегра Телеком», підтверджується долученими до позовної заяви копіями акта надання послуг № 248 від 30.06.2020 та податкової накладної № 26 від 30.06.2020.

Окремо ТОВ «Сінтегра Телеком» зауважило про обставини звернення ТОВ «Бест Бізнес» до останнього з пропозицією розірвати договірні відносини з 01.06.2020 у зв`язку з відсутністю потреб у відповідних послугах, у відповідь на яку позивач повідомив відповідача про необхідність повного погашення наявної у ТОВ «Бест Бізнес» перед ТОВ «Сінтегра Телеком» заборгованості згідно спірного договору.

В підтвердження своїх доводів позивач долучив до матеріалів справи копії листа-повідомлення ТОВ «Бест Бізнес» № 21/05 від 21.05.2020 та листа ТОВ «Сінтегра Телеком» № 20200529/11 від 29.05.2020.

Отже, за твердженнями ТОВ «Сінтегра Телеком», обставини невиконання ТОВ «Бест Бізнес» усіх зобов`язань за договором про надання послуг, а саме нездійснення останнім повного розрахунку за надану позивачем послугу «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.», порушили права позивача, що й стало підставою для звернення ТОВ «Сінтегра Телеком» до суду із цим позовом про стягнення 4 116, 00 грн заборгованості.

Водночас зі змісту поданого ТОВ «Бест Бізнес» відзиву на позовну заяву випливає, що відповідач підтвердив обставини звернення із листом щодо відсутності потреби в отриманні послуг за спірним договором, як наслідок, щодо розірвання відповідного договору, а також повідомив про здійснення повного розрахунку по спірному договору за реально отримані послуги.

Обґрунтовуючи свою позицію, ТОВ «Бест Бізнес» наголосило, що після звернення останнього із повідомленням про необхідність розірвання договору про надання послуг, ТОВ «Сінтегра Телеком» послуги фактично не надавалися, тоді як необхідність підписання акта надання послуг № 248 від 30.06.2020 на суму 4 116, 00 грн зі сторони відповідача позивачем було мотивовано його погодженням розірвання спірного договору.

За доводами ТОВ «Бест Бізнес», єдиний наявний у справі доказ наданих позивачем послуг (виконаних робіт) на спірну суму копія акта надання послуг № 248 від 30.06.2020, згідно викладеної у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 правової позиції Верховного Суду, не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за спірним договором, відтак, враховуючи відсутність у матеріалах справи підтверджуючих первинних документів, означений позов подано позивачем передчасно, що, відповідно, свідчить про наявність підстав для відмови у його задоволенні.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно приписів ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений сторонами у справі спірний договір за своєю правовою природою та істотними умовами є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст. 901-907 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 901, ч. 1, 2 ст. 903 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондується обов`язок замовника з її оплати.

Згідно із ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Отже, документами, які підтверджують виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, а також виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є акти надання послуг, які є первинними бухгалтерськими документами в розумінні вказаних положень законодавства та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій і містять інформацію про вартість послуг.

Таким чином, виходячи зі змісту положень ст. 509, 901, 903 ЦК України, обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом приймання-передачі виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. Разом з тим сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах

Подібний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18.

Означене свідчить про необхідність дослідження судом, окрім обставин оформлення первинних документів, наявності або відсутності реального надання відповідних послуг за спірним договором, оскільки документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема підписаними замовником актами приймання робіт / наданих послуг, не може свідчити про їх безумовну відповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам) та понесеним виконавцем реальним витратам на здійснення визначених спірним договором послуг. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг / виконання робіт), а не первинні документи.

Приписи ч. 1, 3 ст. 13, ст. 73, ч. 1 ст. 74, ст. 76-79, ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) презюмують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати, що:

- надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;

- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення;

- передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

- обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.

Отже, з огляду на викладені положення чинного законодавства та зазначені правові висновки Верховного Суду, враховуючи обставини об`єктивної неможливості надання стороною доказів невчинення іншим учасником правовідносин відповідних дій, обов`язок доведення факту надання послуги за спірним договором належними та допустимими доказами, зокрема низкою технічних документів, в означеному спорі лежить саме на позивачеві, оскільки предметом цього позову є вимога про стягнення заборгованості за нібито надані ним послуги.

Відтак обставини надання / ненадання визначеної у позовній заяві послуги є ключовими у цій справі, тоді як позивач жодного доказу на підтвердження реальності нібито наданої послуги «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.» до суду не надав.

Крім того варто також зауважити про помилковість посилання ТОВ «Сінтегра Телеком» на податкову накладну № 26 від 30.06.2020 як на доказ, що підтверджує надання послуг за спірним договором в сумі 4 116, 00 грн, в якій відображено у податковому обліку ТОВ «Сінтегра Телеком» господарську операцію на вказану суму, оскільки такі дії мають односторонній характер, і, в силу положень чинного законодавства, безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях, що свідчить про те, що така податкова накладна не є належним доказом здійснення суб`єктом господарювання ТОВ «Сінтегра Телеком» відповідної господарської операції за спірним договором.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем у цій справі не доведено належними та допустимими доказами факту надання ним та споживання відповідачем визначеної у позовній заяві послуги «перевищення послуги доступу до мережі Інтернет за травень 2020 р.», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, відтак у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сінтегра Телеком» до ТОВ «Бест Бізнес» про стягнення 4 116, 00 грн належить відмовити.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Згідно положень п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», § 23).

З огляду на викладене вище, суд не вважає за необхідне надавати правову оцінку кожному із наведених позивачем доводів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо судових витрат суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно із ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, - понесені позивачем судові витрати у цій справі покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтегра Телеком» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Бізнес» про стягнення 4 116, 00 грн.

2. Покласти понесені позивачем судові витрати на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 13.01.2025.

Суддя П.В.Горбасенко