ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2025 року м.Дніпро Справа № 904/1400/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/1400/24 (суддя Фещенко Ю.В.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у загальному розмірі 155 973 грн. 95 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі № 904/1400/24 позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у загальному розмірі 155 973 грн. 95 коп. - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 146 082 грн 31 коп. - заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії; 513грн 55коп. - заборгованості за абонентське обслуговування; 206грн 54коп. - пені; 5474грн 40коп. - інфляційних втрат; 3697грн 15коп. - 3% річних та 2422грн 40коп. - витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт поставки теплової енергії у період з листопада 2020 року по січень 2024 року до багатоквартирного будинку №3 по вулиці Комерційній у м. Кривому Розі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Подача та припинення подачі теплоносія здійснювалась на виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. Позивачем було складено та долучено до матеріалів справи розрахунки обсягу послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування у спірному періоді, відповідно до яких у період з 04.11.2020 по 04.11.2021 позивачем були надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії на суму 11 011,63 грн; у період з 05.11.2021р. по 31.01.2024р., на суму 135 070,68 грн та в період з 05.11.2021р. по 31.01.2024р. та послуги абонентського обслуговування на суму 513,55 грн. Доказів складання актів-претензій щодо ненадання у період з листопада 2020 року по січень 2024 року послуг, надання їх не в повному обсязі або надання послуг неналежної якості в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», матеріали справи не містять. Жодного доказу на спростування наведених позивачем обставин чи контррозрахунку заявленої до стягнення суми відповідач суду не надав. Доказів на підтвердження оплати спожитої у період з 04.11.2020 по 31.01.2024 теплової енергії на суму 146 082,31 грн, а також наданих у період з 05.11.2021 по 31.01.2024 послуг з абонентського обслуговування на суму 513,55 грн відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував. Строк оплати вказаних послуг є таким, що настав. На підставі вищезазначеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку розрахунку заявленої позивачем до стягнення суми пені, місцевий господарський суд встановив, що він відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати пені в розмірі 206,54 грн підлягає задоволенню.

З приводу заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що дія постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 не поширюється на правовідносини у даній справі, оскільки у даній справі відповідач у правовідносинах з позивачем виступає як господарюючий суб`єкт (спеціальний суб`єкт) - фізична особа - підприємець, отже пільги, передбачені законодавством для населення на нього не розповсюджуються. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 5 474,40 грн визнались господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа - підприємець Панченко Кароліни Валеріївни, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/1400/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник зазначає, що КПТМ «Криворіжтепломережа» було обрано неналежного відповідача через різні правові статуси відповідача, оскільки позов поданий до ФОП, а власниками приміщення є фізичні особи.

На думку скаржника, даний спір повинен розглядатись судом першої інстанції саме в порядку цивільного судочинства.

Апелянт зауважує, що винесення Господарським судом Дніпропетровської області незаконного рішення призвело до порушення принципу правової визначеності, оскільки одні й ті самі обставини були розглянуті як в порядку цивільного судочинства так і в порядку господарського судочинства.

Крім того, скаржник зазначає, що під час винесення рішення судом грубо порушено право відповідача на справедливий суд, оскільки прийнято рішення розглянути справу за відсутності представника відповідача, чим надано переважне право позивачу висловити свою думку та додаткові аргументи, позбавивши відповідача права висловити заперечення та додаткові обставини по справі.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було вірно визначено порядок розрахунку заборгованості, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Сторона позивача неодноразово наголошувала на тому, що в приміщенні ОСОБА_3 відсутні будь-які опалювальні прилади, а відтак, розрахунок мав бути здійснений виключно щодо витрат на місця загального користування, а не за середньодобовим споживанням.

Апелянт повідомляє, що у відповіді від КПТМ «Криворіжтепломережа» на адвокатський запит комунальним підприємством повідомлено, що згідно акту обстеження від 30.05.2023 в нежитловому приміщенні за адресою: вул. Комерційна, буд. 3, прим. 26 у м. Кривий Ріг опалювальні прилади відсутні. Таким чином, відповідач фактично не отримує послуги з постачання теплової енергії, а відтак, у комунального підприємств були відсутні правові підстави для стягнення з ФОП Панченко К.В. грошових коштів за послуги, передбачені Індивідуальним договором №12106 від 05.10.2021.

Також скаржник наголошує, що власниками приміщення - фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було набуто дане приміщення вже без системи опалення.

Таким чином, за доводами скаржника, не дослідження судом всіх обставин справи призвело до ухвалення невмотивованого та необґрунтованого рішення, що суперечить фактичним обставинам справи та порушує права мого клієнта.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

17.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від КПТМ «Криворіжтепломережа» надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач зазначає наступне.

Наданий відповідачем технічний звіт про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації продовольчих товарів з кулінарією по вул. Комерційна, буд. №3 приміщення 26 ТОВ «Смарт-Інжиніринг» не є належним та достатнім доказом відключення від мереж централізованого опалення, та або доказом встановлення індивідуального опалення (згідно вимог чинного законодавства) в приміщенні АДРЕСА_1.

Обстеження систем централізованого опалення (теплопостачання) в даному технічному звіті не здійснювалося, так як не було метою складання звіту.

Щодо акту обстеження від 30.05.2023 позивач зазначає, що даний акт складався з метою виявлення наявності/відсутності транзитних мереж, їх довжини тощо.

Згідно акту встановлено: що в приміщенні опалювальні прилади відсутні (вписано за результатом візуального обстеження, документів правомірності демонтажу власником - надано не було), є в наявності транзитні трубопроводи в кількості 4 шт. довжиною 8 метрів. Вказаний акт є однією із складових нарахування на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) та на обсяг теплової енергії, що надходить від транзитних мереж (з 01.01.2022р.) відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 від 22.11.2018.

Позивач зазначає, що Відповідач є власником нежитлових приміщень, а отже не отримує послуги для власних потреб як передбачено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (а отримую послуги як юридична особа), так як приміщення є нежитлове, а отже його цільове призначення не для потреб проживання а для ведення господарської діяльності.

В розрізі того, що нежитлові приміщення відповідача не призначені для проживання, вони не мають нічого спільного із житловим фондом, окрім того, що приміщення вбудовано-прибудовані до багатоквартирного житлового будинку.

За доводами позивача факт не ведення особисто відповідачем підприємницькою діяльності у власних приміщеннях (навіть у разі доведення такого факту) також не може ставитися в залежність до сплат за комунальні послуги за відповідним тарифом - «інші споживачі» оскільки як зазначалося вище фізична особа підприємець має право, та може використовувати у своїй господарській діяльності власне майно у тому числі нерухомість, що ФОП Панченко К.В. і робить, використовуючи КВЕД діяльності 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", який ним було задекларовано у своїй діяльнісної (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Стосовно приюдиції позивач зауважує, що дане судове рішення, а саме судовий наказ Тернівського районного суду від 21 квітня 2021 року в справі номер 215/2072/21 (на яке посилається представник відповідача) на день винесення рішення господарським судом Дніпропетровської області ще не набрав законної сили, тобто мова про приюридицію (на яку звертав увагу представник відповідача) йти не може.

Щодо клопотань про відкладання розгляду справи позивач вважає, що вказані дії представника відповідача були направлені на свідоме затягування процесу, що протирічить приписам ч. 1 ст. 43 ГПК України.

Посилання представника відповідача на постанову КМУ №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» позивач вважає недоцільними, так як вказана постанова регулює питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану для такої категорії.

22.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшли додаткові пояснення, згідно змісту яких зазначає наступне.

Відповідач фактично не отримує послуги з постачання теплової енергії, а відтак, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з ФОП Панченко В.В. заборгованості за нібито отриману теплову енергію.

Скаржник наголошує на тому, що справа №904/1400/24 непідсудна господарському суду. З огляду на те, що ОСОБА_3 має виступати у такій справі виключно як фізична особа, то твердження позивача про те, що задоволення позовних вимог по пені та інфляційних втрат було правомірним з огляду на те, що спірне нежитлове приміщення не підпадає під категорію споживачів «населення», також є необґрунтованим.

Відповідач також посилається на наявність судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу у справі №215/2072/21, який було видано 21.04.2021 та який набрав законної сили 31.05.2024. Станом на момент подачі даних пояснень ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 не було направлено копію судового наказу для можливості реалізувати своє право на його скасування.

Щодо пропуску строку позивачем на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позивачем не було належним чином доведено поважності причини неможливості своєчасного подання відзиву на позовну заяву.

01.08.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ФОП ПанченкоК.В., яким останній просить суд стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ФОП Панченко К.В. витрати апелянта на правову допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.06.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/1400/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/1400/24.

28.06.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/1400/24. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач) є надавачем послуги з постачання теплової енергії у місті Кривому Розі.

У свою чергу Фізична особа - підприємець Панченко Кароліна Валеріївна (далі - відповідач) є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, в якому має на підставі права власності 1/2 частину нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 212, 2 кв. м., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355775208 (а.с.49 у томі 1).

При цьому будинок № 3 по вулиці Комерційній є багатоквартирним, подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача (у відповідності до пункту 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 "Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку, в тому числі приміщення НОМЕР_1.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З 05.11.2021 договірні відносини між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та споживачами - власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором (який в силу законодавства є публічним договором приєднання, текст якого розміщено на сайті КПТМ "Криворіжтепломережа", режим доступу http://spts.dp.ua/dogovorte.php про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, (надалі Індивідуальний договір).

Пунктом 2 Індивідуального договору встановлено, що він набуває чинності після 30 днів з моменту розміщення його на офіційному веб-сайті Виконавця (КПТМ "Криворіжтепломережа").

Розміщення тексту договору на сайті виконавця було здійснено 05.10.2021.

Виконавець має право змінити умови Договору. У разі зміни Виконавцем умов, крім зміни ціни Договору, вони вступають в силу протягом 30 днів з моменту розміщення змінених умов на офіційному веб-сайті Виконавця http://kpts.dp.ua/ (п.3 договору).

Фактом приєднання Споживача до умов Договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти Договір, зокрема надання Виконавцю підписаної Заяви-приєднання, сплата рахунку за надані Послуги, факт отримання Послуги (п.4).

Виконавець зобов`язується надати Споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану Послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором (п.5).

Обсяг спожитої у будинку Послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між Споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (п.11).

Пунктом 16 Індивідуального договору передбачено, що на час відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з його ремонтом, проведенням повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, ведення комерційного обліку здійснюється відповідно до Методики розподілу.

У пункті 30 Індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.

У пункті 31 Індивідуального договору зазначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.

Пунктом 34 Індивідуального договору встановлено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 51 Індивідуального договору останній набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Якщо за один місяць до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, він вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52 Індивідуального договору).

Згідно з п. 54 Індивідуального договору у разі відключення приміщення споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку цей договір не припиняє своєї дії.

Припинення дії даного договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними (п. 55 Індивідуального договору).

За приписами ст. 275 ГК України відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" зазначено, що серед основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать послуги з постачання теплової енергії.

Частинами 1 та 2 ст.12 даного Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

У частині 1 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції Закону № 1060-IX від 03.12.2020) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01.10.2021 Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 , викладено в новій редакції.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до пункту 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання", закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 4 статті 13 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 5 статті 13 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

КПТМ "Криворіжтепломережа", як виконавцем послуг, на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

В матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку уклали відповідний договір з позивачем, відповідно між позивачем та відповідачем має бути укладено індивідуальний договір шляхом приєднання.

Враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 за адресою: АДРЕСА_1, між позивачем та відповідачем є укладеним з 05.11.2021.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності, що передбачено п. 5 Договору та п.п. 11, 16 Індивідуального договору.

Тарифи передбачено:

- за період з 25.10.2021 по теперішній час тариф за 1 Гкал 5 065, 99 грн. (з ПДВ) (згідно рішення Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 п.1.1.2 для потреб категорії "інші споживачі" КПТМ "Криворіжтепломережа);

- за період з 18.10.2023 по теперішній час тариф за 1 Гкал 3 481,81грн. (з ПДВ) (згідно Рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 18.10.2023 №1272 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж "Криворіжтепломережа", для потреб інших споживачів).

На підтвердження надання послуг позивачем до матеріалів справи надано акти:

- про подачу теплової енергії від 05.11.2020;

- про припинення подачі теплової енергії від 15.04.2021;

- про подачу теплової енергії від 02.11.2021;

- про припинення подачі теплової енергії від 07.04.2022;

- про подачу теплової енергії від 15.11.2022;

- про припинення подачі теплової енергії від 23.03.2022;

- про подачу теплової енергії від 21.11.2023, зокрема, за адресою: вул. Комерційна, 3 (том 1, а.с.23-26).

Позивачем також надано до матеріалів справи звіти про споживання теплової енергії за сукупний період з 05.11.2021 по 22.11.2023 та рахунки-фактури за абонентське обслуговування (а.с. 20-29).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 (без врахування коригувань за минулі періоди) у розмірі 135 584,23 грн, позивачем надіслано на адресу ФОП Панченко К.В. претензію №12106/14926 від 31.01.2024 про сплату заборгованості з доданими до неї актом звірки розрахунків та розрахунком заборгованості по договору №12106 (в межах досудового врегулювання).

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги, оскільки від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) належать до комунальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІІ від 09.11.2017 передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

У той же час, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Разом із цим, визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту закріплені в частині першій статті 526 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення укладеного сторонами договору визначено, що споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої ним теплової енергії та плати за абонентське обслуговування є такими, що настали.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи встановлений судом факт існування обов`язку відповідача вносити плату за абонентське обслуговування, а також встановлений судом факт надання позивачем послуг з теплопостачання за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Комерційна, будинок 3, приміщення 26, в тому числі плати за абонентське обслуговування у спірний період, відповідно, настання строку їх оплати, вимоги позивача в частині стягнення 513,55 грн плати за абонентське обслуговування є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що правильно стягнуті господарським судом.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі в частині відсутності правовідносин між сторонами та факту надання та користування відповідачем послугами, а саме «… Мною було зазначено про те, що в приміщенні відсутні опалювальні пристрої, всі опалювальні батареї теплоізольовані та здійснюють виключно транзитні функції, без основного їх призначення - обігріву приміщення.

Підтвердженням вищевикладеного є Технічний звіт про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації магазину продовольчих товарів з кулінарією за адресою: вул. Комерційна, 3, прим. 26, Центрально- Міський район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Розділом 5 Технічного звіту (с. 8) встановлено, що за вказаною адресою центральне опалення відсутнє, труби (стояки) проходять через приміщення в ізольованому матеріалі Мерілон, що дозволяє повністю недопустити використання теплової енергії в приміщенні від труб.

Повідомляю, що у відповіді від КПТМ «Криворіжтепломережа» на адвокатський запит комунальним підприємством повідомлено, що згідно акту обстеження від 30.05.2023 в нежитловому приміщенні за адресою: вул. Комерційна, буд. З, прим. 26 у м. Кривий Ріг опалювальні прилади відсутні.

Таким чином, відповідач фактично не отримує послуги з постачання теплової енергії, а відтак, у комунального підприємства були відсутні правові підстави для стягнення з ФОП Панченко К.В. грошових коштів за послуги, передбачені Індивідуальним договором 12106 від 05.10.2021.

Судом не було враховано той факт, що до предмета доказування у спорах щодо розрахунків між постачальниками та споживачами комунальних послуг належать обставини щодо надання та фактичного отримання таких послуг, втім позивачем не було надано жодних доказів користування ФОП Панченко К.В. такими послугами.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, де Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відсутність укладеного договору з ТОВ «Фірма «ТехНова» не звільняє відповідачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Окрім цього, в мотивувальній частині судового рішення зазначено про нібито самовільне відключення від мереж централізованого опалення, проте, викладені обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом не було належним чином досліджено той факт, що з моменту придбання вказаного приміщення в ньому були відсутні опалювальні прилади, опалювальні батареї, приміщення не опалювалось взагалі.

Підтвердженням вищевикладеного є Технічний звіт про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації магазину продовольчих товарів з кулінарією за адресою: вул. Комерційна, 3, прим. 26, Центрально- Міський район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Розділом 5 Технічного звіту (с. 8) встановлено, що за вказаною адресою центральне опалення відсутнє, труби (стояки) проходять через приміщення в ізольованому матеріалі Мерілон, що дозволяє повністю недопустити використання теплової енергії в приміщенні від труб.

А відтак, суд не може стверджувати про самовільне відключення від централізованої системи опалення відповідача, оскільки власниками приміщення, а саме ФІЗИЧНИМИ ОСОБАМИ ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було набуто дане приміщення вже без системи опалення…» відхиляються колегією суддів з огляд у на наступне.

Скаржником не оспорюється та обставина, що нежитлове приміщення за адресою : АДРЕСА_1, що належить Скаржнику знаходиться на 1 поверсі житлового будинку.

Підставою для відключення житлового або нежитлового приміщення від централізованого опалення є акт про відключення, який після закінчення робіт подається комісії (в якій присутній представник позивача) для затвердження на підставі Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22 листопада 2005 року №4, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України, який діяв до 17.09.2019 та Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169, який є чинним на теперішній час.

Підпунктом 12 пункту 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії від 21.08.2019 №830 споживачу надано право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону №169 від 26.07.2019.

Згідно наявного в матеріалах справи листа виконкому Криворізької міської ради від 23.04.2024 за №12/15/1371 вбачається, що комісією не надавався дозвіл на відключення квартири від системи централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.169).

Системи опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, при цьому, апеляційний суд враховує, що теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття.

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

Отже багатоквартирний будинок в цілому є об`єктом теплопостачання, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Враховуючи що належне відповідачу нежитлове приміщення є невід`ємною частиною житлового будинку, що неспростовно відповідачем, відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відключення від мережі опалення у встановленому законом порядку, судова колегія вважає, що належні відповідачу приміщення є опалювальними.

Пунктом 1 розділу П Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води № 169 передбачено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від цо та/або гвп приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення комісії.

В свою чергу комісія є консультативно-дорадчим органом органу місцевого самоврядування, основним завданням якого є розгляд питань щодо відключення споживачів від цо та/або гвп (п. 4 розділу і порядку № 169).

З огляду на вказане та системний аналіз законодавства виявляється, що постачання теплової енергії здійснюється виключно Позивачем за умови наявних мереж в будинку, та не залежить від волі Відповідача, в правах якого лише подати заяву до органу місцевого самоврядування (який контролює процес постачання теплової енергії), проте яка (заява) не несе за собою можливість не отримання послуги.

Звідси висновок, що факт отримання або не отримання послуги з теплопостачання не залежить від волі Відповідача, в правах якого лише подати заяву до органу місцевого самоврядування (який контролює процес постачання теплової енергії), проте яка (заява) не несе за собою можливість не отримання послуги.

Враховуючи вищенаведене, єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії є рішення органу місцевого самоврядування та затверджений акт про відключення централізованого опалення складений за участю представника виконавця послуг.

Таким чином, заперечення скаржника щодо відсутності системи централізованого опалення (відключення від мереж централізованого опалення) в спірному приміщенні, та як наслідок ненадання послуг з теплопостачання відповідачу у спірному періоді колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи.

У даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що позивач як теплопостачальна організація надав послуги з постачання теплової енергії, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів на підтвердження відключення зазначеного приміщення у встановленому законом порядку від мереж централізованого опалення житлового будинку за вказаною адресою відповідачем не надано. Докази, які б свідчили про звернення відповідача до позивача відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з претензіями щодо кількості та/або якості наданих послуг в матеріалах справи також відсутні.

Викладені обставини свідчать про те, що позивач виконав зобов`язання з постачання теплової енергії за договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у спірний період. Прийняття та споживання відповідачем наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії у спірний період є свідченням приєднання відповідача до умов індивідуального договору (акцептування договору) та згоди на його укладення.

Колегія суддів відхиляв доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі в частині «… Втім, звертаю увагу Шановного Суду, що Постановою КМУ № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції від 5 березня 2022 р. встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Разом з цим, ця постанова застосовувалась з 24 лютого 2022 року.

В подальшому, 29 грудня 2023 р. Постановою КМУ № 1405 було внесено зміни, якими було встановлено заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).

Разом з цим, згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, стягнення з ФОП Панченко К.В. неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги за період з 24.02.2022 по 29.12.2023 є таким, що суперечить Конституції України та порушує права відповідача та свідчить про очевидну незаконність судового рішення…» з огляду на наступне:

Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою зокрема передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

У даному нормативно-правовому акті йдеться мова про заборону нарахувань безпосередньо такій категорії як «населення».

Положеннями статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-IV від 02.06.2005 (із змінами та доповненнями) визначено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Визначальним для вибору тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач:

- населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення;

- фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Згідно з пунктом 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП №1174 від 25.06.2019, формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо.

Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі.

Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії.

Згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами «для бюджетних установ» зазначено, що відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи:

- органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами для «інших споживачів» комунальних послуг зазначено, що всі інші особи, які не підпадають під зазначені вище категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «інших споживачів».

Відповідач, не належить до категорії «населення» у договірних відносинах з позивачем в даній справі. Тобто, в даному випадку об`єктом теплопостачання є саме нежитлове приміщення відповідача. Тому позивачем обґрунтовано застосовано тариф «інші споживачі» при розрахунку вартості послуг з постачання теплової енергії.

Відтак, вказана заборона встановлена Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 тільки для категорії споживачів «населення», до якої відповідач не відноситься.

Здійснивши перерахунок пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, апеляційний суд констатує, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, тому обґрунтовано задоволений господарським судом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: встановлення факту укладення між сторонами індивідуального договору, невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих за цим договором послуг та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку нарахованих позивачем сум боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та плати за абонентське обслуговування, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, у межах заявлених позивачем сум.

Колегія суддів ставиться критично до заперечень відповідача, викладених в апеляційній скарзі щодо грубого порушення судом першої інстанції права відповідача на справедливий суд, а саме «… Так, 15.05.2024 мною було подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із короткочасним розладом здоров`я, що унеможливлювало моє перебування на робочому місці та, як наслідок, участі у судовому засіданні, що підтверджувалось Наказом про перебування на лікарняному від 15.05.2024.

За результатом розгляду даного клопотання, підготовче судове засідання було перенесено на 21.05.2024.

20.05.2024 мною було направлено клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з тим, що я, як представник відповідача, зобов`язаний доглядати за матір`ю, ОСОБА_1 , інвалідом 2 групи, згідно договору довічного утримання, що перебувала на стаціонарному лікуванні та готувалася до операції в лікарні «Центр інноваційних медичних технологій НАН України» у м. Києві.

На підтвердження вказаних обставин мною було надано копії наступних документів:

- виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1350;

- витягу з державного реєстру речових прав;

- висновку №380 від 03 листопада 2023 р.;

- Пенсійного посвідчення ОСОБА_1 .

Тобто, мною були надані всі можливі документи, які підтверджують перебування моєї матері на стаціонарному лікуванні та підстави для здійснення догляду за нею.

Тобто, що підстава для відкладення підготовчого судового засідання є поважною, та підтвердженою належними та допустимими доказами.

Повідомляю Шановний Суд, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників господарського процесу, заборону зловживати наданими правами.

Варто зауважити, що клопотання про відкладення судового засідання були направлені через виключні підстави, які пов`язані із життям та здоров`ям, та підтверджувались доказами.

В судовому рішенні зазначено: «у даному випадку неявка представника відповідача у судове засідання 21.05.2024 є повторною, оскільки у попереднє судове засідання 15.05.2024 представник відповідача також не з`явився. Більше того, 15.05.2024 відповідач вже звертався з аналогічним клопотанням про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом».

Втім, варто звернути увагу, що положеннями ст. З Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Варто зауважити, що ГПК України не передбачено обмежень або заборон щодо можливості учасників справи подавати клопотання про відкладення судового засідання.

Більше того, саме сторона відповідача була зацікавлена у розгляді судової справи в судовому засіданні із повідомленням сторін з можливістю висловити свою думку саме в судовому засіданні, про що було заявлено відповідну заяву від 09.04.2024, яку було задоволено судом.

Мною було зазначено, що результат розгляду мого клопотання про закриття провадження має надважливе значення для здійснення захисту прав відповідача про необхідність надати можливість стороні відповідача скористатись своїм процесуальним правом на відкладення судового засідання.

Втім, суд прийняв рішення відхилити моє клопотання та розглянути справу за моєї відсутності, тим самим надав переважне право позивачу висловити свою думку та додаткові аргументи та позбавивши відповідача право висловити заперечення та додаткові обставини по справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§57 рішення у справі "Ashingdane v.the United Kingdom" від 28 травня 1985 року, § 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року).

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Додатково повідомляю, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.ЗЗ Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Варто зауважити, що у своєму судовому рішенні суд також зазначає: «відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі,. Слід відзначити, що строк розгляду даної справи закінчується 03.06.2024, отже у даному випадку суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи; судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі».

Втім, судовий розгляд було призначено на 21.05.2024, тобто за 10 робочих днів до закінчення строку розгляду справи, а відтак, суд мав можливість відкласти судовий розгляд на іншу дату та час з метою забезпечення рівності прав учасників процесу…» враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджуються належне повідомлення відповідача про день, час та місце проведення судового засідання. Неявка представника відповідача у судове засідання 21.05.2024 була повторною.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості надати повноваження іншому представнику, отже, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви є правомірним.

Доводи скаржника щодо непідсудності даної справи господарському суду, а саме «…Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яку було надано Суду самим позивачем, власником не нежитлового приміщення за вказаною адресою є фізична особа ОСОБА_3, проте ніяк не ФОП.

Варто зауважити, що законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності, як ФОП, та не містить норм щодо права власності ФОП, а відтак, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, окрім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Також, мою було повідомлено Суд, що позивачем не підтверджуються жодними доказами наявність будь-якого договору, укладеного саме с ФОП Панченко К.В., а сам по собі факт існування публічного договору та здійснення особою підприємницької діяльності не надає позивачу права «за замовчуванням» укладати такі договори на власний розсуд всупереч встановленому факту належності майна саме фізичній особі.

Тобто, мною неодноразово було повідомлено суд, що Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» було обрано неналежного відповідача через різні правові статуси відповідача, оскільки позов поданий до ФОП, а власниками приміщення є фізичні особи. Втім, судом все одно було прийнято рішення щодо розгляду справи в порядку господарського судочинства та винесення рішення по суті.

Положеннями ч. З ст. 236 ГПК України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Окрім цього, Судом було зазначено про те, що наданий нами про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації магазину продовольчих товарів з кулінарією за адресою: вул. Комерційна, 3, прим. 26, Центрально- Міський район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область є підтвердженням того, що за даною адресою здійснюється комерційна діяльність, а відтак позивач обрав правильний захист своїх інтересів саме в порядку господарського судочинства.

Втім, принагідно зауважу, що даний технічний звіт було складено в 2019 році, він був наданий суду для підтвердження відсутності опалювальних приладів в приміщенні.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що між сторонами виник спір щодо зобов`язальних правовідносин з надання послуг, споживачем яких виступає ОСОБА_3 саме як фізична особа.

Інших доказів, які б свідчили про ведення комерційної діяльності стороною позивача не було надано. Тож, суд об`єктивно не міг встановити факт здійснення комерційної діяльності на підставі технічного звіту від 2019 року.

Тож, стороною відповідача обґрунтовано визначено належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли не з господарського договору.

З огляду на викладене, вказаний спір повинен був розглядатись судом першої інстанції саме в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС № 336/3615/20 від 04 серпня 2022 року. Верховний суд зазначив, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч.1 ст. 20 ГПК України, а також ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС у справі № 904/1083/18 від 25.06.2019.

Таким чином, судом першої інстанції розглянуто справу, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та винесено рішення по справі, не зважаючі на те, що суду було достеменно відомо, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства…» відхиляються колегією суддів з огляду на таке:

Згідно з частиною першою статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

За змістом статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 Цивільного кодексу України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з абзацом другим статті 30 Цивільного кодексу України цивільна дієздатність фізичної особи визначається як здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

У частинах першій та другій статті 50 Цивільного кодексу України передбачене право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною дев`ятою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц; від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц; від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17; від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16; від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18; від 09 жовтня 2019 у справі № 209/1721/14-ц та інших.

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 та інших.

Як вбачається з інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником частки нежилого приміщення, розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є Панченко Кароліна Валеріївна, як фізична особа.

Колегія суду зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності, як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.11.2024 у справі №904/844/24.

Встановивши особу та статус власника нерухомого майна, колегія суддів зауважує, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип об`єкта нерухомого майна зареєстрований як нежиле приміщення (т. 1, а.с. 49). У спірний період вказаний об`єкт також був зареєстрований як нежиле приміщення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, а скаржником не спростовано наступні обставини:

- у даному випадку спірна заборгованість виникла внаслідок споживання теплової енергії саме у нежитловому приміщенні;

- одним з співвласників цього нежитлового приміщення є Панченко Кароліна Валеріївна, яка з 04.10.2010 і по теперішній час зареєстрована як фізична особа - підприємець;

- заборгованість виникла в період з 04.11.2020 по 31.01.2024, тобто в період ведення відповідачем господарської діяльності;

- відповідно до розділу "Види діяльності" Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.76 у томі 1), основним видом діяльності відповідача - Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни є "68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", що свідчить про високу ймовірність використання належного відповідачу нерухомого майна саме з комерційною (підприємницькою) метою;

- за положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. При цьому, чинне законодавство не передбачає можливість реєстрації майна за фізичною особою - підприємцем, будь-яке майно (призначене чи не призначення для ведення підприємницької діяльності) підлягає реєстрації виключно як за фізичною особою, незалежно від наявності у неї статусу підприємця, оскільки вона з моменту реєстрації як фізична особа - підприємець не перестає існувати як фізична особа та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном;

- з наданого самим відповідачем Акту обстеження від 30.05.2023, що складений у спірний період, в який утворилась заборгованість (а.с.104 у томі 1) вбачається, що він складений з боку власника - ФОП Цибінога С.В. В наданому відповідачем Акті обстеження від 30.05.2023 зазначено найменування приміщення "Coffee Croissants", отже вказаний доказ свідчить про те, що станом на 30.05.2023 спірне приміщення використовувалось з комерційною метою - Фізичною особою - підприємцем Цибіногою С.В. для розміщення кав`ярні "Coffee Croissants".

В матеріалах справи відсутні докази використання спірного нерухомого майна у спірному періоді саме для особистих (побутових) потреб фізичної особи - відповідача.

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що більш вірогідним є той факт, що вказана особа орендувала спірне приміщення у відповідача, що також узгоджується з основним видом діяльності відповідача - Фізичної особи - підприємця Панченко Кароліни Валеріївни - "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна".

З наданого самим відповідачем Технічного звіту від 10.10.2019 про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації магазину продовольчих товарів з кулінарією за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.127-131 у томі 1) також вбачається, що станом на жовтень 2019 року у спірному приміщення знаходився магазин продовольчих товарів з кулінарією, отже спірне приміщення придбавалось відповідачем та з моменту його придбання (27.09.2019) використовувалось відповідачем з комерційною метою. Також вказане приміщення використовувалось з комерційною метою і попереднім власником (Шуруповим Олександром Олександровичем), що вбачається з договору купівлі-продажу теплової енергії № 5028 від 26.10.2016 та додатку до вказаного договору - Таблиці № 2 "Дислокація до договору № 5028 від 26.10.2016 по ФОП Шурупов О.О., в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться магазин "Версаль" (а.с.234-235, 248 у томі 1);

Всі перелічені вище докази свідчать про факт придатності та пристосування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, Центрально-Міський район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська області, для використання саме з комерційною метою та у підприємницькій діяльності, а отже більш вірогідними є докази, які підтверджують використання нежитлового приміщення у спірний період саме з комерційною метою.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований ЄСПЛ у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

ЄСПЛ у рішенні від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції принципу правової визначеності, а саме «…Аналізуючи Єдиний державний реєстр судових рішень, мною було встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу наявна справа № 215/2072/21 за заявою про видачу судового наказу КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у якості боржників за сплату послуг з теплової енергії'.

Тобто, позивач вже звертався за аналогічних обставин до місцевого суду в порядку саме цивільного судочинства як до фізичної особи.

Більше того, 30.04.2024 мною було подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів справи № 215/2072/21 у Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, у зв`язку з тим, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» умисно маніпулює обставинами та зазначило відповідачем ОСОБА_3 саме як ФОП, а не як фізичну особу, задля пришвидшення судового процесу та винесення рішення по суті.

09.05.2024 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов судовий наказ по вказаній вище справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 ЦПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.

Положеннями ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Тобто, під час прийняття рішення по справі, судді Господарського суду Дніпропетровської області було достеменно відомо про те, що судовий наказ вже видано, та що він набере законної сили у встановлені законом строки.

Повідомляю Шановний Суд, що станом на дату подання апеляційної скарги, судовий наказ по справі № 215/2072/21 набрав законної сили. На підтвердження цього мною було направлено адвокатський запит до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу щодо отримання підтвердження відомостей про точну дату набрання судовим наказом законної сили.

Повідомляємо, що станом на дату подання даної апеляційної скарги, відповідь на адвокатський запит ще не надходила, а відтак, буде додана до суду окремим клопотанням.

Таким чином, винесення Господарським судом Дніпропетровської області незаконного судового рішення призвело до порушення принципу правової визначеності, оскільки одні й ті самі обставини були розглянуті як в порядку цивільного судочинства так і в порядку господарського судочинства…» колегія суддів відхиляє з огляду на те, що специфікою наказного провадження є те, що суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 168 Цивільного процесуального кодексу України); окрім того, зі змісту судового наказу від 21.04.2021 у справі №215/2072/21 (том 2, а.с. 20) вбачається, що станом на 07.05.2024 судовий наказ не набрав законної сили.

Колегія суддів не приймає до уваги подані 22.07.2024р. до Центрального апеляційного господарського суду скаржником додаткові пояснення з огляду на те, що предметом апеляційного розгляду є ті відомості, які згідно частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України зазначаються скаржником саме в апеляційній скарзі.

В свою чергу, порядок подання додаткових пояснень унормовано частиною 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, з дозволу суду щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи. В контексті даної справи, такої необхідності у колегії суддів не виникало.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі, виніс законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/1400/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Панченко Кароліни Валеріївни на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панченко Кароліни Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/1400/24 - залишити без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв