РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2025Справа № 910/14543/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп», м.Київ

про стягнення 111 711,85 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» про стягнення основного збору в сумі 84 834,84 грн, пені в розмірі 18165,45 грн, інфляційних втрат в сумі 6701,95 грн та 3% річних в розмірі 2009,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором підряду №2109-1 від 21.09.2023 в частині оплати виконаних робіт.

Ухвалою від 02.12.2024 відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового процесу.

Відповідач у відзиві на позов заявив про визнання позову в частині позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 84 834,84 грн, а також заявив про зменшення суми пені на 90%.

Позивачем у відповіді на відзив зазначив про погашення відповідачем 11.12.2024 основної заборгованості в сумі 84 834,84 грн, а також наголосив на недоведені відповідачем наявності підстав для зменшення пені.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2023 між Товариством з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» (замовник) було укладено договір підряду №2109-1, за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язується здійснити монтажні роботи системи вентиляції та кондиціонування на об`єкті: Реконструкція рентгенологічного кабінету Київського обласного фтизіопульмонологічний центру за адресою Київська обл., м. Боярка, вул. Марка Шляхового, буд 23, а Замовник зобов`язується прийняти роботи і оплатити належним чином.

Ціна Робіт, з урахуванням необхідних для їх виконання матеріалів та обладнання, складає 322168,14 грн (п.2.1 договору №2109-1 від 21.09.2023 в редакції додаткової угоди №1 від 27.11.2023).

Згідно п.2.2 договору №2109-1 від 21.09.2023 визначено такий порядок оплати:

2.2.1. Попередня оплата 60% в розмірі 174 618,70 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 29 103,12 грн., здійснюється протягом 3-х (трьох) банківських днів з дня підписання договору.

2.2.2. Сплата 30% в розмірі 87309,39 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 14551,57 грн, здійснюється протягом 3-х (трьох) банківських днів після монтажу обладнання.

2.2.3. Остаточний розрахунок 10% 29103,12 грн. в т.ч. ПДВ 4850,52 грн після проведення пусконалагоджувальних робіт та підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п.3.3 договору №2109-1 від 21.09.2023 датою завершення виконання робіт за цим договором є дата підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Підписаний виконавцем акт приймання-передачі викопаних робіт у двох примірниках із зазначенням найменування, об`єму та ціни фактично виконаних робіт подається виконавцем замовнику не пізніше останнього дня строку виконання робіт, передбаченого п.3.2. цього договору.

У п.п.4.2, 4.4 договору №2109-1 від 21.09.2023 у випадку порушення замовником строку оплати належним чином за поставлене обладнання та матеріали, виконані роботи - виконавець має право вимагати від замовника сплати пені у розмірі 0,1% від вартості поставленого обладнання та матеріалів, виконаних робіт за кожен день прострочення оплати, але не більше максимального розміру пені, передбаченого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Неустойка за цим договором нараховується за весь час прострочення зобов`язання без застосування часових обмежень. Встановлений сторонами згідно законодавства України строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим договором складає три роки.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, зокрема, гарантійних (п.7 договору №2109-1 від 21.09.2023).

Як свідчать матеріали справи, в межах договору №2109-1 від 21.09.2023 Товариством з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» було виконано, а Товариством з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» прийнято роботи згідно актів приймання-передачі виконаних робіт №1 від 30.11.2023 на суму 222 333,30 грн, №2 від 06.02.2024 на суму 99 834,84 грн та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексуУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Ціна Робіт, з урахуванням необхідних для їх виконання матеріалів та обладнання, складає 322168,14 грн (п.2.1 договору №2109-1 від 21.09.2023 в редакції додаткової угоди №1 від 27.11.2023).

Згідно п.2.2 договору №2109-1 від 21.09.2023 визначено такий порядок оплати:

2.2.1. Попередня оплата 60% в розмірі 174 618,70 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 29 103,12 грн., здійснюється протягом 3-х (трьох) банківських днів з дня підписання договору.

2.2.2. Сплата 30% в розмірі 87309,39 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 14551,57 грн, здійснюється протягом 3-х (трьох) банківських днів після монтажу обладнання.

2.2.3. Остаточний розрахунок 10% 29103,12 грн. в т.ч. ПДВ 4850,52 грн після проведення пусконалагоджувальних робіт та підписання акту виконаних робіт.

Судом було встановлено обставини прийняття замовником виконаних робіт за актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 30.11.2023 на суму 222 333,30 грн, №2 від 06.02.2024 на суму 99 834,84 грн та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку щодо настання строку оплати виконаних за договором №2109-1 від 21.09.2023 робіт.

Проте, як свідчать матеріали справи, станом на момент звернення до суду з розглядуваним позовом відповідачем було лише часткового внесено плату за виконані роботи, а саме згідно платіжних інструкцій №719 від 09.10.202023 на суму 174 618,70 грн, №176 від 25.12.2023 на суму 47714,60 грн та №822 від 30.07.2024 на суму 15 000 грн, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» на суму 84 834,84 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (25.11.2024) відповідачем було погашено суму основного боргу на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №859 від 11.12.2024.

Отже, з огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» в частині стягнення основного боргу в сумі 84 834,84 грн підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» про стягнення пені в розмірі 18165,45 грн, інфляційних втрат в сумі 6701,95 грн та 3% річних в розмірі 2009,61 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п.п.4.2, 4.4 договору №2109-1 від 21.09.2023 у випадку порушення замовником строку оплати належним чином за поставлене обладнання та матеріали, виконані роботи - виконавець має право вимагати від замовника сплати пені у розмірі 0,1% від вартості поставленого обладнання та матеріалів, виконаних робіт за кожен день прострочення оплати, але не більше максимального розміру пені, передбаченого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Неустойка за цим договором нараховується за весь час прострочення зобов`язання без застосування часових обмежень. Встановлений сторонами згідно законодавства України строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим договором складає три роки.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі, дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним.

Одночасно, судом вище вказувалось, що у відзиві відповідачем заявлено про зменшення розміру пені на 90%. Обгрунтвуючи вказані вимоги відповідач посилався на те, що враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом. Тобто, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. У позові не наведено та не доведено обставин настання збитків для позивача у зв`язку з затримкою оплати відповідачем поставленої продукції, їх можливого розміру та їх значність для позивача. Через виснаження власних обігових коштів, спричинене форс-мажорними обставинами, відповідач для виконання договірних зобов`язань перед позивачем був вимушений укласти з комерційним банком договір про надання банківських послуг. Відсоткова ставка за кредитною лінією складає більше 30% річних. Внаслідок форсмажорних обставин, відповідач був змушений збільшувати до максимального ліміту свою заборгованість перед банком та сплачувати максимальний розмір відсотків за цією кредитною лінією. Можливість стягнення з відповідача заявленої позивачем до стягнення неустойки ще в більшій мірі підвищить збитки та ризики непогашення кредиту в банку, поставить відповідача на межу банкрутства через неможливість виконання зобов`язань перед банком, державою, працівниками, контрагентами. Повне виснаження власних та кредитних обігових коштів, спричинене форсмажорними обставинами, катастрофічним чином позначилися на господарській діяльності відповідача. Так, за даними фінансової звітності відповідача за ІІІ квартал 2024 року, чистий дохід від реалізації продукції знизився порівняно з аналогічним періодом минулого року більше ніж у 3,4 рази, фінансовий результат до оподаткування погіршився більш ніж у 6,4 рази.

Позивачем проти задоволення заяви відповідача було надано заперечення у відповіді на відзив.

Оцінюючи доводи обох учасників судового процесу, господарський суд зауважує таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України , які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора; відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Слід зауважити, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Наразі, за висновками суду заява відповідача підлягає залишенню без задоволення як така, що позбавлена будь-якого доказового обґрунтування.

Зокрема, як вказувалось вище, обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення пені відповідач посилався на дані фінансової звітності товариства та укладення кредитного договору з метою погашення заборгованості перед позивачем. Однак, фактично звіту про фінансові результати господарської діяльності товариства відповідачем суду не надано, як і кредитного договору.

Тобто, відповідачем не наведено виключного випадку для застосування судом свого права на зменшення пені, які підлягає стягненню.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення в повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» про стягнення пені в розмірі 18165,45 грн, інфляційних втрат в сумі 6701,95 грн та 3% річних в розмірі 2009,61 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Статтею 130 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідачем було подано заяву про визнання позову 16.12.2024, тобто, до початку розгляду справи по суті, а отже, 50% суми сплаченого позивачем згідно квитанцій №SM1F-73RU-FEFE від 25.11.2024 на суму 2120,00 грн та №Q92K-UKT6-TD9E на суму 302,80 грн судового збору підлягають поверненню позивачу, а саме 1211,40 грн (2422,80:2).

Решта судового збору в сумі 1233,20 грн покладається на відповідача згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 130, 231, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження по справі №910/13319/24 за позовом Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» про стягнення основного збору в сумі 84 834,84 грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» про стягнення пені в розмірі 18165,45 грн, інфляційних втрат в сумі 6701,95 грн та 3% річних в розмірі 2009,61 грн - задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповід альністю «ВДД Груп» (02152, м.Київ, бульвар Амвросія Бучми, буд.6-А, кв.36, ) на користь Товариства з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» (02139, м.Київ, вул..Братиславська, буд.52, ) пеню в розмірі 18165,45 грн, інфляційні втрати в сумі 6701,95 грн, 3% річних в розмірі 2009,61 грн та судовий збір в сумі 1211,40 грн.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповід альністю «Вівент-Проект» (02139, м.Київ, вул..Братиславська, буд.52, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211,40 грн, сплачений згідно квитанції №SM1F-73RU-FEFE від 25.11.2024.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 14.01.2025.

Суддя В.В. Князьков