ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/2931/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСНАФТА", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе", м. Харків
про стягнення 96 063,12 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРТРАНСНАФТА" (надалі - Позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області 20 серпня 2024 року із позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" (надалі - Відповідач) загальну суму пені у розмір 96 063,12 грн, а також суми судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою від 22.08.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі №922/2931/24, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відтак, для надання можливості сторонам скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст. 167 та ст. 251 - 252 ГПК України, суд, з направив на адреси зареєстрованих Електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд ЄСІТС сторін ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

Відповідачем було надано відзив (вх. №26761) у якому просить: - поновити строк на подання відзиву на позовну заяву; - прийняти відзив на позовну заяву та врахувати його при розгляді даної справи; - зменшити суму нарахованих штрафних санкцій на 90%, до розміру 9 606,31 грн. Зазначене обґрунтовує наступним.

Стосовно поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду про відкриття провадження не було отримано Відповідачем, а дізнався лише про відкриття провадження у праві внаслідок моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень 18.10.2024 року. При цьому, відповідна ухвала в Електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС також відсутня через його некоректну роботу та суттєві перебої зі світлом на підприємстві.

Отже, ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ», для можливості скористатися своїм правом на надання відзиву у найкоротший термін з моменту, коли дізналися про наявність ухвали про відкриття провадження по справі, просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву на підставі ст. 119 ГПК України.

Щодо суті поданого позову.

ПАТ «Завод Фрунзе» у повному обсязі здійснило поставку Товару, що підтверджується поданими разом з позовною заявою видатковими накладними. Будь-яких претензій щодо поставленого Товару з боку Позивача не було заявлено, тому він був належним чином прийнятий.

Щодо зменшення суми штрафних санкцій на 90%.

Відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 (наявний у відкритому доступі на офіційному веб-сайті: https://ucci.org.ua/), як належний доказ для визнання форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). При цьому, Відповідач зазначає, що заявлені як прострочені видаткові накладні були підписані з використанням електронного підпису, при тому, що сам Товар по ним фізично було доставлено раніше, однак об`єктивні та непереборні обставини, які призвели до затримки їх підписання, обумовлені важкою військовою ситуацією в м. Харкові, де розташовано ПАТ «Завод Фрунзе», зокрема, постійними авіаобстрілами, відключенням світла тощо, що об`єктивно впливають на господарську діяльність підприємства. Таким чином, ПАТ «Завод Фрунзе», враховуючи, що Товар за Договором поставлений у повному обсязі, а також вважаючи, що компенсаторний характер штрафних санкцій в господарському процесі та відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження заподіяння Позивачу збитків внаслідок несвоєчасного засвідчення електронним підписом видаткових накладних відсутні, проте у разі задоволення судом позовних вимог просить суд застосувати, на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст. статті 551 ЦК України зменшення суми нарахованих штрафних санкцій на 90%, до розміру 9606,31 грн.

З боку Позивача було надано відповідь на відзив (вх. №27549) у якому просить суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог без врахування поданого з боку Відповідача відзиву на позовну заяву.

Щодо доводів Відповідача про поновлення строку на подання відзиву.

Позивач посилається на встановлений процесуальним законодавством обов`язковий порядок стосовно реєстрації та обміну документів через електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), передбачені ч. 6 ст. 6 та ч. 7 ст. 42 ГПК України.

Позивач зазначає, що АТ «Укртранснафта» та ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, де АТ «Укртранснафта» 20 серпня 2024 року надіслало Відповідачу копію позовної заяви в електронній формі, що підтверджується квитанцією № 1557353 про доставку, яка є додатком до позовної заяви. Так, судом 22 серпня 2024 року відкрито провадження у справі № 922/2931/24 та встановлено Відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Зазначена ухвала була доставлена учасникам справи в електронній формі 27 серпня 2024 року, а отже строк подання відзиву до суду є 11.09.2024. При цьому, Позивач вважає, що Відповідач без належного правового обґрунтування та належних доводів та поважних причин пропуску строків, просить суд поновити строк на пред`явлення відзиву.

Позивач заперечує проти зави Відповідача стосовно поновлення строку на подання відзиву та просить суд вирішити цю справу без врахування відзиву на позовну заяву, оскільки Відповідачем подано з пропуском встановленого строку без поважних причин.

Щодо форс-мажорних обставин.

Позивач вказує, що посилання Відповідача на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Зазначений лист не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (п. 53 постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22). Стосовно застосування листа ТПП від 28.02.2022 було викладене й у інших постановах Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22 та від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.

Крім цього, Позивач посилається на передбачені пунктом 9.2, 9.4 - 9.5 Договору, де сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключного у випадку доведення безпосереднього впливу на неможливість виконання зобов`язань за цим Договором. А сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажор), зобов`язана невідкладно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дня настання таких обставин та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення направляється цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення та має містити інформацію про обставини непереборної сили (форс-мажор) з обґрунтуванням їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за Договором, а також орієнтовний період їхньої дії/впливу.

Так, з боку ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» за час виконання Договору жодним чином не повідомляло АТ «Укртранснафта» про існування обставин непереборної сили (форс мажору). Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2023 року у справі № 910/2739/23, де визначеного порядку та алгоритму дій у договорі. У зазначеній постанові Верховний Суд висловив у пунктах 57-59 наступне: «Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що контрактом передбачений чіткий алгоритм дій, встановлений пунктом 7.3., щодо повідомлення сторони про неможливість виконання зобов`язань внаслідок форс-мажорних обставин протягом 5 днів з моменту їх виникнення, якого Скаржник не дотримався.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що матеріали справи не містять доказів повідомлення Скаржником Позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку з цим виконати договірні зобов`язання, як обумовлено пунктом 7.3 контракту, і матеріали справи доказів протилежного не містять, у зв`язку з чим Відповідач позбавляється права посилатися на настання форс-мажорних обставин».

Щодо доводів Відповідача стосовно зменшення нарахованої Позивачем пені на 90%.

Позивач вказує, що обґрунтовуючи підстави для зменшення розміру пені Відповідач тільки зазначає, що у матеріалах справи відсутні належних доказів того, що Позивачем понесені збитки внаслідок прострочення Відповідачем поставки Товару, що не можуть вважатися підставою для зменшення розміру неустойки, як то передбачено частиною третьою статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України.

Позивач зазначає, що загальна вартість Договору становить 12 147 015,60 грн., натомість розмір нарахованої пені за прострочення Відповідачем виконання зобов`язання становить 96 063,12 грн., тобто менше 8% від загальної вартості Договору. При цьому, АТ «Укртранснафта» неодноразово надсилало на адресу ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» претензії щодо оплати існуючого боргу за неналежне виконання Відповідачем умов Договору, проте такі залишенні без задоволення, що свідчить про небажання останнього добровільно оплачувати існуючий борг.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район, навіть населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів росії (майже знищено всі основні енергетичні об`єкти, які живлять місто), пошкодження будівлі, де розміщений суд, а отже призвело до певних перебоїв у роботі, таким чином суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Як вже зазначалось, з боку Відповідача надійшов відзив на позовну заяву з відповідною заявою про поновлення строку на подання. З викладеного вбачається, що Відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

З боку Позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якій викладено заперечення проти викладених у відзиві обставин та підтвердження своїх доводів викладених у позові.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Щодо поданого Відповідачем клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву, суд зазначає таке.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. (ст. 114 ГПК України).

Відповідно до приписів ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Частиною 1 ст. 116 ГПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з АСДС, ухвала Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 22.08.2024 доставлена до електронного кабінету відповідача 27.08.2024 о 17:33, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Наявність у Відповідача - ПрАТ "Завод Фрунзе" () зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС (дата реєстрації: 25.12.2023, 15:18:26) підтверджується Відповіддю №6200079.

Отже, враховуючи зазначене суду дійшов до висновку про належне вручення ухвали Господарського суду Харківської області від 22.08.2024 Відповідачу 27.08.2024 в силу приписів абз. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Даною ухвалою було встановлено Відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, тобто строк подання відзиву до 11.08.2024 включно.

З вищенаведеного вбачається, що Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи судом та не був позбавлений можливості подати відповідний відзив на позовну заяву.

Приписами ст. 119 ГПК України передбачено можливість поновлення процесуального строку на вчинення дій саме учаснику процесу (в даному випадку Відповідачу), за умов доведення належними та допустимими доказами у справі наявності поважних причин пропуску процесуального строку. Натомість, Відповідачем не надано жодного обґрунтованого доказу, який би підтверджував наявність поважних причин пропуску процесуального строку на вчинення дій юридичною особою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, а за приписами ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи наведене, вбачається, що саме від волі Відповідача залежить реалізація своїх процесуальних прав.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до п.11 Розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої Ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, процедура реєстрації Електронного кабінету юридичної особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису керівника такої юридичної особи, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Сертифікат кваліфікованого електронного підпису такої посадової особи повинен містити ідентифікаційні дані як юридичної, так і посадової особи.

Керівник юридичної особи засобами програмного забезпечення Електронного кабінету може уповноважувати працівників юридичної особи (в тому числі себе) або інших фізичних осіб чи фізичних осіб - підприємців на перегляд, створення та надсилання електронних документів, а також вчинення інших дій від імені юридичної особи з використанням власних Електронних кабінетів таких фізичних осіб чи фізичних осіб - підприємців.

Суд зазначає, що Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву лише 23.10.2024, хоча про наявність судового провадження у даній справі останній був повідомлений судом 27.08.2024, тобто не здійснення Відповідачем (юридичною особою) протягом майже 2 місяців на подачу відзиву на позов, своїх процесуальних прав не може свідчити про не добросовісність поведінки останнього. Враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску Відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву.

На підставі ст. 119 ГПК України суд вважає за доцільне відмову Відповідачу у поновленні процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву, а на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, відзив на позовну заяву (вих. № 26761 від 23.10.2024) залишено судом без розгляду.

Господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

Матеріалами справи встановлено, а сторонами не спростовується, що між АТ «Укртранснафта» та ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» 25 травня 2023 року було укладено договір поставки № 23-02/55-23 (далі - Договір), умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені Сторонами строки вироби з дроту (код 44310000-6 за ДК 021:2015) (UA-2023-03-22-011715-a) (Лот 1. Габіони для потреб НПС «Солочин», Закарпатської дільниці, ЛВДС «Сколе», ЛВДС «Дрогобич», НПС «Долина» АТ «Укртранснафта»; Лот 2. Габіони для потреб НПС «Жулин», ЛВДС «Чижівка», ЛВДС «Броди», НПС «Куровичі» АТ «Укртранснафта») (габіони (лоти №№ 1, 2)) (надалі за текстом - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар. (пункт 1.1 Договору). Відповідно до пунктів 2.1-2.2 Договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками Сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - «Специфікація»). Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики Товару визначена у Додатку № 2 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (надалі - «Додаток № 2»). Загальна сума Договору, відповідно до пункту 3.2 Договору, становить 12 147 015,60 грн, у тому числі ПДВ (20%): 2 024 502,60 грн.

19 червня 2023 року між АТ «Укртранснафта» та ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою Сторони погодили, зокрема викласти РОЗДІЛ 4 «ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ» Договору в редакції Додаткової угоди № 1, а також внесли зміни до Додатку № 1 до Договору та виклали його в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди.

Умовами Договору, а саме п. 5.1 встановлюються умови відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2020», місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до даного Договору. Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з дати укладення Додаткової угоди № 1.

Як вбачається з наведеного, Постачальник зобов`язався поставити Товар в строк до 17 вересня 2023 року (включно). Оскільки 17.09.2023 є вихідним днем, а у розумінні ч. 5 ст. 254 ЦК України (якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день) є 18 вересня 2023 року (включно).

Сторони у Договорі передбачили п. 5.3, що приймання Товару Покупцем (в тому числі кожної частини/партії Товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)). Складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється Сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається Сторонами істотною у мовою Договору згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України (пункту 5.4 Договору).

Сторони обумовили в пункті 5.10 Договору, що датою поставки Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) та моментом отримання Покупцем Товару (в тому числі кожної частини/партії Товару) від Постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) представником Покупця.

У зв`язку з чим, АТ «Укртранснафта» з використанням електронного підпису було підписано наступні видаткові накладні, а саме:

- 28 липня 2023 року: № 99377 від 14.07.2023 на суму 144 240,00 грн., № 99369 від 14.07.2023 на суму 288 480,00 грн., № 99365 від 14.07.2023 на суму 23 078,40 грн.;

- 16 серпня 2023 року: № 102127 від 11.08.2023 на суму 576 960,00 грн., № 102110 від 11.08.2023 на суму 201 936,00 грн;

- 30 серпня 2023 року № 103449 від 25.08.2023 на суму 303 559,20 грн., № 103448 від 25.08.2023 на суму 851 256,00 грн., № 103431 від 25.08.2023 на суму 636 028,80 грн., № 103426 від 25.08.2023 на суму 578 208,00 грн., № 103236 від 23.08.2023 на суму 89 179,20 грн., № 103231 від 23.08.2023 на суму 1 084 140,00 грн.;

- 07 вересня 2023 року: № 103715 від 04.09.2023 на суму 783 660,00 грн.;

- 08 вересня 2023 року: № 103710 від 04.09.2023 на суму 444 780,00 грн.;

- 12 вересня 2023 року: № 103235 від 04.09.2023 на суму 144 552,00 грн.;

- 21 вересня 2023 року: № 105512 від 15.09.2023 на суму 333 510,00 грн., №105514 від 15.09.2023 на суму 320 169,60 грн., № 105515 від 15.09.2023 на суму 232 980,000 грн., № 105518 від 15.09.2023 на суму 224 055,60 грн.;

- 26 вересня 2023 року: № 106180 від 22.09.2023 на суму 283 752,00 грн.;

- 02 жовтня 2023 року: № 106588 від 27.09.2023 на суму 36 043,20 грн., № 106870 від 29.09.2023 на суму 1 503 780,00 грн., № 106871 від 29.09.2023 на суму 1 037 820,00 грн.

- 17 жовтня 2023 року: № 108008 від 09.10.2023 на суму 218 408,40 грн., №106593 від 13.10.2023 на суму 11 234,40 грн., № 106592 від 13.10.2023 на суму 323 568,00 грн., № 105517 від 13.10.2023 на суму 232 980,00 грн.;

- 18 жовтня 2023 року: № 106587 від 13.10.2023 на суму 466 914,00 грн., № 105516 від 13.10.2023 на суму 360 060,00 грн.;

- 19 жовтня 2023 року: № 106178 від 13.10.2023 на суму 338 880,00 грн., № 106182 від 13.10.2023 на суму 72 802,80 грн.;

Сторони не заперечують, що оплата АТ «Укртранснафта» здійснена в повному обсязі за поставлений Відповідачем товар на загальну суму 12 147 015,60 грн.

Враховуючи зазначене, не спростоване з боку Відповідача вбачається, що Таким чином, Постачальник порушив строки поставки товару за Договором на:

- 2 дні за видатковими накладними № 105512 від 15.09.2023, № 105514 від 15.09.2023, № 105515 від 15.09.2023, № 105518 від 15.09.2023;

- 7 днів за видатковою накладною № 106180 від 22.09.2023;

- 13 днів за видатковими накладними № 106588 від 27.09.2023, № 106870 від 29.09.2023, № 106871 від 29.09.2023;

- 28 днів за видатковими накладними № 108008 від 09.10.2023, № 106593 від 13.10.2023, № 106592 від 13.10.2023, № 105517 від 13.10.2023;

- 29 днів за видатковими накладними № 106587 від 13.10.2023, № 105516 від 13.10.2023;

- 30 днів за видатковими накладними № 106178 від 13.10.2023, № 106182 від 13.10.2023.

Для врегулювання обставин, які склалися між учасниками Договору та з метою врегулювання господарського спору Позивач 11 грудня 2023 року направив на адресу Відповідача претензію № 04-03/11/1380-23 від 08 грудня 2023 року з вимогою про сплату пені за неналежне виконання умов Договору поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023. Також, 11 грудня 2023 року було направило на офіційну електронну адресу ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» () скановану копію цієї претензії.

Позивачем 01 лютого 2024 року здійснено повторне направлення на іншу електронну адресу ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» () скановану копію претензії № 04-03/11/1380-23 від 08.12.2023 з вимогою про сплату пені за неналежне виконання умов Договору. Зазначені претензії залишились без задоволення.

Вищенаведені обставини стали, що передбачені п. 7.1. Договору, стали підставою для звернення з відповідним позовом до суду. за порушення Постачальником строків поставки Товару у загальному розмірі пені, яка становить 96 063,12 грн.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд керується наступним.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); ату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладних, копії яких додаються Позивачем та містяться в матеріалах справи, оформлені належним чином, відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вимог п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, в редакції, що діяла станом на дату складання цих видаткових накладних (остання редакція від 09.03.2023).

Згідно з абз.1 п.2.5 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995р. за № 168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 610, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені) (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Суд зазначає, що Позивачем доведено факт оплати за поставлений Товар, що не спростовується Відповідачем, проте з боку останнього не доведено виконання умов Договору у встановлені строки, про що свідчить наявність підписаних видаткових накладних, чим порушив договірні зобов`язання передбачені умовами Договору.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод Фрунзе» (; адреса: 61001, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 57-А) на користь Акціонерного товариства «Укртранснафта» (; адреса 01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2) пеню у розмірі 96 063,12грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "06" січня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою.

Суддя І.П. Жигалкін