РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2025Справа №910/12394/24

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів Програма "VIP" №777.24.00892 від 04.04.2024 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/006480944, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 160 000,00 грн покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 відкрито провадження у справі №910/12394/24; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, ухвала суду від 14.10.2024 про відкриття провадження у справі №910/12394/24 була доставлена до електронного кабінету Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 14.10.2024 о 17 год. 45 хв., про що судом було отримано інформацію 15.10.2024 о 09 год. 03 хв.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, керуючись приписами п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення позивачу ухвали суду від 14.10.2024 є 15.10.2024.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №910/12394/24 встановлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Еталон" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення іншим учасникам справи - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" повинне було подати відзив на позов у строк до 30.10.2024 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, відтак справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

04 .04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестсантехінстал" (страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (страховик) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів Програма "VIP" №777.24.00892 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема наземним транспортним засобом Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 10 Договору строк його дії встановлено з 26.04.2024 по 25.04.2025.

17.06.2024 близько 16 год. 46 хв. по вул. Глушець в селі Рованці Луцького району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . А саме: ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення із автомобілем Mercedes-Benz EQ 250, який рухався попереду, у зв`язку з чим обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Факт скоєння ДТП підтверджується Довідкою Управління патрульної поліції в місті Києві №250123.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 1.10, 13.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2024 у справі №161/11997/24, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з зверненням страхувальника до страховика за Договором із заявою про виплату страхового відшкодування від 18.06.2024, позивачем на підставі страхового акту №3.24.03123-1 від 10.07.2024, розрахунку страхового відшкодування, здійсненого з урахуванням виставленого Приватним акціонерним товариством "Волинь-Авто" (СТО) рахунку-фактури №VА00002956 від 01.07.2024 на суму 247 556,17 грн та ремонтної калькуляції №4329 від 05.07.2024, виконано свої зобов`язання за Договором та здійснено відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів (на рахунок СТО) у сумі 247 556,17 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2287 від 11.07.2024.

Тобто фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 247 556,17 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2024 у справі №161/11997/24, спірна ДТП, внаслідок якої було завдано шкоду автомобілю Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася з вини водія автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/006480944, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією із бази Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Договором (полісом) №АР/006480944 передбачено, що франшиза становить - 0, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 160 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто станом на 17.06.2024.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підтвердження розміру витрат, завданих спірною ДТП автомобілю страхувальника за Договором, позивачем було надано суду страховий акт №3.24.03123-1 від 10.07.2024, виставлений Приватним акціонерним товариством "Волинь-Авто" (СТО) рахунок-фактури №VА00002956 від 01.07.2024 на суму 247 556,17 грн, ремонтну калькуляцію №4329 від 05.07.2024, акт наданих послуг №ЗНVA45957 від 09.08.2024 на суму 247 556,17 грн та платіжну інструкцію №2287 від 11.07.2024 на суму 247 556,17 грн з призначенням платежу - страхове відшкодування №777.24.00892 від 04.04.2024, ТОВ "Вестсантехінстал", без ПДВ, згідно VА00002956 від 01.07.2024 з ПДВ - 41 259,36 грн.

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Як вбачається із платіжної інструкції №2287 від 11.07.2024, виплачені в якості страхового відшкодування за Договором кошти у розмірі 247 556,17 грн були перераховані на рахунок Приватного акціонерного товариства "Волинь-Авто".

Виконання Приватним акціонерним товариством "Волинь-Авто" відновлювального ремонту застрахованого за Договором автомобіля Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , після одержання від позивача суми коштів, необхідної для такого ремонту, підтверджується підписаним без зауважень представниками Приватного акціонерного товариства "Волинь-Авто" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестсантехінстал" актом наданих послуг №ЗНVA45957 від 09.08.2024, у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого за Договором автомобіля склала 247 556,17 грн.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_3 про державну реєстрацію транспортного засобу рік випуску автомобіля Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , - 2023, а відтак на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7-ми років, а тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнював нулю.

Судом враховано, що позивачем заявлено до стягнення суму матеріального збитку з урахуванням податку на додану вартість у розмірі 41 259,36 грн, про що зазначено у розділі "Призначення платежу" в платіжній інструкції №2287 від 11.07.2024. Крім того, сума, перерахована згідно платіжної інструкції №2287 від 11.07.2024, дорівнює сумі, зазначеній у рахунку-фактури №VА00002956 від 01.07.2024, а в останньому вказано вартість робіт з ремонту автомобіля Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням вартості матеріалів з ПДВ складає 247 556,17 грн в тому числі ПДВ - 41 259,36 грн.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17.

Приватне акціонерне товариство "Волинь-Авто" (індивідуальний податковий номер 73) є платником податку на додану вартість з 15.07.1997, що підтверджується даними реєстру платників ПДВ, які міститься на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України за посиланням https://cabinet.sfs.gov.ua/registers/pdv.

Відтак, керуючись п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд приходить до висновку про правомірність включення до виплаченого страхувальнику за Договором страхового відшкодування суми податку на додану вартість у розмір 41 259,36 грн.

Керуючись нормами ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 247 556,17 грн.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи визначені полісом АР/006480944 розмір франшизи - 0 та ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000,00 грн, встановлений судом розмір вартості відновлювального ремонту, право на відшкодування якого перейшло до позивача, - 247 556,17 грн, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 160 000,00 грн.

Попри наведене, позивач вказує, що не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а обрав альтернативний спосіб захисту свого порушення права - шляхом звернення до суду із даним позовом.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

За приписами п. 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, від 03.10.2018 у справі №753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі №758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц, 05.02.2020 у справі №748/1893/18, від 22.04.2021 у справі №754/5626/19, від 25.05.2020 у справі №910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі №204/5314/18.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові Судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Прикметно, що формуючи у постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) правову позицію щодо того, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, від 03.10.2018 у справі №753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц; від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

У зв`язку з наведеним наразі у даній сфері правовідносин актуальними є як правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо обов`язковості звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", так і правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо необов`язковості такого звернення та можливості страховика звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Тобто у правовому регулюванні спірних правовідносин відсутня єдність судової практики на рівні як судів касаційної інстанції, так і Великої Палати Верховного Суду щодо обов`язковості звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В той же час, суд відзначає, що приписи статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є чіткими, однозначними та передбачають умовою для отримання страхового відшкодування подання потерпілим чи іншою особою саме страховику (а не суду) та саме заяви про страхове відшкодування (а не позовної заяви), до якої законодавцем встановлено чіткі вимоги (відмінні від вимог до позовної заяви).

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19.

У статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Керуючись наведеним приписами законодавства та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 17.06.2024, позивач має право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 17.06.2025.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ №АР/006480944 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

В даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання із виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строки на вчинення певних дій (звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, строк розгляду даної заяви, строк для здійснення страхової виплати тощо) зумовлені суттю та специфікою страхової діяльності - страховик за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ не являється учасником делікту та фактично на оплатній основі відповідає в певній частині шкоди за вчинення винною особою правопорушення.

Відтак, законодавець, встановлюючи відповідні строки (строк в один рік з дати настання ДТП для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування; 90 днів з моменту одержання заяви для здійснення виплати страхового відшкодування та відповідних документів), мав на меті забезпечити можливість страховику (який, на відміну від страховика за договором КАСКО, не є обізнаним про настання страхового випадку до звернення до нього із заявою про страхове відшкодування та не є суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) перевірити відомості щодо обставин настання страхового випадку (наприклад, перевірити чи не є такий випадок "страховим шахрайством") та перевірити вірність визначеного розміру шкоди.

Також враховуючи зумовлену специфікою страхової діяльності велику кількість страхових випадків, які настають щоденно, встановлення даних строків надає можливість страховику планувати свою фінансову діяльність та рівномірно розподіляти витрати на виплату страхового відшкодування з метою недопущення настання неплатоспроможності такого суб`єкта господарювання.

Нехтування встановленими Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строками нічим іншим не відрізняється від нехтування встановленими договором строками.

Таким чином, якщо керуватись логікою, що оскільки вказаним Законом не передбачено обов`язку досудового врегулювання даного спору, а відтак визначені для страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ строки не мають значення, то за такою ж логікою можна нехтувати встановленим кредитним договором строком на повернення кредиту, встановленим договором строком на виконання робіт, встановленим договором поставки строком на оплату поставленого товару тощо та в будь-який момент звернутись до суду із позовом про стягнення коштів / повернення попередньої оплати / зобов`язання виконати підрядні роботи тощо, незалежно від настання чи ненастання строку на виконання таких обов`язків, оскільки у вказаних правовідносинах законом також не визначено обов`язку досудового врегулювання спору.

Однак, як вбачається з усталеної судової практики в інших категоріях спорів якщо станом на дату розгляду справи по суті у відповідача не наступив строк виконання зобов`язання, суди відмовляють у задоволенні позову з огляду на відсутність порушеного права у позивача. При цьому, у таких рішеннях суди не посилаються на рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002, оскільки загальновідомою є різниця між претензією, як досудовою формою врегулювання спору, та вимогою, з направленням якої пов`язане настання строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" або інші норми в залежності від спірних правовідносин сторін), в той час як сплив визначеного законом строку дає підстави для кваліфікації такого зобов`язання як простроченого.

Звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, безпосередньо до суду має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати та навіть до дати початку перебігу встановленого законом строку для виконання зобов`язання та, враховуючи, що дана категорія справ в тотальній більшості випадків розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, строк її розгляду повинен не перевищувати 60 календарних днів, то фактично станом на дату розгляду справи строк виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ свого обов`язку з здійснення страхової виплати є таким, що не настав.

Суд погоджується, що вказаним Законом не передбачено обов`язку потерпілого або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про страхове відшкодування, однак в даному випадку одержання страхового відшкодування це право особи, яке остання може реалізовувати або не реалізовувати.

У разі якщо потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, бажає реалізувати своє право та одержати страхове відшкодування, то відповідно має вчинити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дії - звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про виплату страхового відшкодування, яка повинна відповідати встановленим ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимогам, та долучити до такої заяви передбачені цією ж статтею документи.

Саме з моментом подання у передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку заяви даний Закон пов`язує виникнення у страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ обов`язку з виплати страхового відшкодування, початок перебігу строку на виконання такого обов`язку та відповідно відповідальність за порушення такого строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що як станом на дату звернення до суду із даним позовом, так і станом на дату розгляду даного спору по суті права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку з здійснення страхового відшкодування, оскільки Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" не зверталось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

До того ж, правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к передбачає, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковим.

Тобто правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, поширюється на вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, на що звертав увагу Верховний Суду у своїй постанові від 25.02.2021 у справі №643/4766/17.

В свою чергу, правова позиція з приводу обов`язковості звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, постановах Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 24.04.2019 у справі №643/19957/15-ц, від 02.12.2018 у справі №641/8243/14-ц, від 14.06.2018 у справі №357/9466/15-к, а також постановах Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі №910/7736/20, від 15.02.2021 у справі №910/9468/20, від 30.11.2020 у справі №910/7452/20.

У постанові від 15.05.2024 у справі №161/8285/22 Верховний Суд зазначив, що Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Попри наведене, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/006480944, а отже останній все ж таки має обов`язок здійснити страхове відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок спірної ДТП, проте строк виконання такого обов`язку станом на дату розгляду справи №910/12394/24 не настав (перебіг такого строку навіть не розпочався, оскільки позивачем не було подано заяву по виплату страхового відшкодування, з чим п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає початок перебігу 90-денного строку).

При цьому, позивач вправі звернутись до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" із заявою про виплату спірного страхового відшкодування до 17.06.2025, а у разі ігнорування відповідачем даного звернення або у разі прийняття рішення про відмову у страховій виплаті Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" буде вимушене повторно звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Відтак, з огляду на відсутність єдності судової практики з даного питання навіть на рівні Великої Палати Верховного Суду та наявність у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" обов`язку здійснити страхове відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю Mercedes-Benz EQ 250, державний номерний знак НОМЕР_1 ,, внаслідок спірної ДТП, суд, з метою процесуальної економії, вбачає за необхідне задовольнити вимогу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №906/201/21 зазначено, що суд має застосовувати приписи частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Судом встановлено, що звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним, адже матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими законодавство України, що регулює спірні правовідносини, надає можливість для висновку про існування порушених прав позивача, а відповідачем не було порушено (прострочено) виконання своїх зобов`язань із виплати страхового відшкодування.

Водночас, якби Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" добросовісно виконувало покладені на нього ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язки в частині звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування, відповідач (страховик за полісом) мав би можливість розпочати розслідування страхової події, за наслідками якого виплатити позивачу страхове відшкодування в позасудовому порядку. Відтак, оскільки позивачем не виконано покладених на нього Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язків, то саме він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Зокрема таким тягарем є понесення судових витрат за розгляд спору, в якому ініціатор спору недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди.

Отже фактично спір у справі №910/12394/24 виник внаслідок неправильних дій Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", а тому на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судові витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн на Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування".

Керуючись статтями 13, 14, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03067, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 8, приміщення 6; ідентифікаційний код 20080515) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, м. Київ, пр. Бандери Степана, буд. 22; ідентифікаційний код 36086124) суму страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 (сто шістдесят тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.

3. Судові витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування".

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 13.01.2025.

Суддя Р.В. Бойко