ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2025 р. Справа№ 910/10268/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024

у справі №910/10268/24 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про стягнення 103 680,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Фізична особа-підприємець Нємножко Дар`я Петрівна (далі-позивач, ФОП Нємножко Д.П.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі - відповідач, КП «Київтранспарксервіс») про стягнення 103 680,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019, укладеного шляхом електронного аукціону № PS-2019-07-26-000037-1, який є договором найму (оренди) комунального майна (пакувального майданчика), позивачем було здійснено оплату за лютий та березень 2022 року. Проте, згідно із рішенням Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (рішення Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 та від 18.05.2023 № 6332/6373), яке має зворотню дію у часі, оскільки скасовує цивільну відповідальність особи. Позивач з 24.02.2022 по 15.05.2022 був звільнений від оплати за договором, укладеним із КП «Київтранспарксервіс», тому сплачені позивачем кошти на користь відповідача за період лютий-березень 2022 року є безпідставно сплаченими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.10.2024 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни 103 680,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд зазначив, що з урахуванням постанови Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23, позивач був звільнений від оплати оренди за експлуатацію 180 машиномісць за укладеним із відповідачем договором № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019, з 24.02.2022 по 16.05.2022 на підставі рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (рішення Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 та від 18.05.2023 № 6332/6373), у зв`язку з чим, здійснені позивачем оплати за період з 24.02.2022 по 30.03.2022 включено у розмірі 103 680,00 грн (14 400,00 грн за лютий 2022 року та 89 280,00 грн за березень 2022 року) підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оцінивши необхідність поданих представником позивача документів в обґрунтування позовних вимог, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що співмірними із складністю справи є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 22.10.2024 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що умовами договору, в тому числі розмір наданих послуг та строки сплати, погодженні сторонами на вільному волевиявленні, а тому виконання всіх передбачених умов є обов`язковими для виконання сторонами; договір діє лише із змінами, викладеними в додаткових угодах до даного договору, які підписані сторонами, оскільки позивач за весь час дії договору не звертався з пропозицією внести будь-які зміни у договір щодо оплати послуг; вимога позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів відповідачем є безпідставною та необґрунтованою, оскільки кошти відповідач отримав на підставі договору, що є належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), a тому застосування ст. 1212 ЦК України є незаконним.

Крім того, апелянт вважає, що з урахуванням положень рішень Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 та від 14.05.2022 № 4577/4618, відповідачем правомірно було виставлено рахунки на оплату за лютий та березень 2022 року, а оплата за квітень та по 16 травня 2022 року за договором не нараховувалась; враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2024 № 910/1248/23, відповідач вважає, що п. 5 рішення Київської міської ради № 6332/6373 від 18.05.2024 не може застосовуватись при нарахуванні платежів суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з КП «Київтранспарксервіс» договорів, оскільки станом на дату прийняття цього рішення, пункт 1.3. рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, що регулював питання нарахування платежів таким суб`єктам господарювання було виключено рішенням Київської міської ради № 4577/4618 від 14.05.2022.

Також апелянт вказує про помилковість висновків позивача, що рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 має зворотню дію у часі, оскільки скасовує цивільну відповідальність особи за невиконання умов договору щодо здійснення оплати з моменту введення 24.02.2022 воєнного стану в Україні та заборгованість не повинна нараховуватись за лютий-березень 2022 року, посилаючись на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні у справі від 09.02.1999 № 1-pn/1999, згідно з яким положення частини першої ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб (людини і громадянина) і не поширюється на юридичних oci6, проте надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті, проте рішення Київської міської ради, на які посилається позивач, не міститься прямої вказівки про надання цим нормативно-правовим актам зворотної дії у часі, а позивач помилково ототожнює поняття «цивільна відповідальність особи» за невиконання умов договору та «невиконання зобов`язання за договором» (несплату заборгованості за надані послуги).

Отже, на думку апелянта, рішення Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 (з урахуванням змін та доповнень, внесених рішенням Київської міської ради № 4569/4610 від 15.04.2022) набрало чинності з моменту оприлюднення та норми зазначені у ньому не поширюються на відносини, що виникли до його оприлюднення, позивач не звільнений від обов`язку оплачувати платежі нараховані за послуги, надані до набрання законної сили рішенням.

Також апелянт заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у зазначеному в позовній заяві розмірі, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, ФОП Нємножко Д.П., у своєму відзиві, наданому до суду 15.11.2024, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Позивач вважає, що суд першої інстанції повно дослідивши обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи та застосувавши норми матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог. Підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, зменшив розмір відшкодування позивачеві витрат до розміру 6 000,00 грн. Також позивач вказує, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу за написання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 6 500,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/10268/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

Згідно з п. 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила паркування транспортних засобів), оператор - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка організовує та провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування, здійснює їх утримання, облаштування та обладнання, надає послуги з користування такими майданчиками, забезпечує відповідно до Податкового кодексу України сплату збору за місця для паркування транспортних засобів.

Майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів (п. 7 Правил паркування транспортних засобів).

Положеннями п. 17.2. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, за змінами та доповненнями (далі-Правила благоустрою міста Києва), оператор (уповноважена організація) - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що визначено органом місцевого самоврядування для здійснення організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів згідно з діючим порядком.

Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір (пп. 17.3.1. п. 17.3. Правил благоустрою міста Києва).

Додатком 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) викладено Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві.

Таблицею № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 та наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 № Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» визначений Перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс», згідно з яким за КП «Київтранспарксервіс» закріплено спеціально обладнаний майданчик для паркування за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Березняківська, 17, в межах III територіальної зони паркування міста Києва, із зазначенням відповідної кількості машиномісць, адреси розташування пакувального майданчику та площі земельної ділянки.

Згідно з п. 1.1. рішення Київської міської ради від 05.03.2019 № 184/6840 «Про вдосконалення організації паркувального простору в м. Києві», КП «Київтранспарксервіс» після 3 (трьох) місяців з дня прийняття цього рішення доручено розпочати продаж прав на розміщення та/або облаштування паркувальних майданчиків у місті Києві, що відносяться до сфери управління комунального підприємства «Київтранспарксервіс», відповідно до рішень Київської міської ради, виключно у системі електронних продажів ProZorro.Продажі (https://prozorro.sale), крім тих, що визначені для безпосереднього облаштування та/або експлуатації комунальним підприємством «Київтранспарксервіс», без передачі будь-яких прав на них третім особам.

08.08.2019 КП «Київтранспарксервіс» було проведено електронний аукціон № PS-2019-07-26-000037-1 (найменування активів (майна)/права лоту (склад лоту): право на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Березняківська, 17, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що включає 180 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 20 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Згідно з протоколом електронного аукціону № PS-2019-07-26-000037-1 від 08.08.2019 переможцем електронного аукціону (учасником, що подав єдину заяву) було визначено ФОП Нємножко Д.П.

28.08.2019 між КП «Київтранспарксервіс» (далі - сторона-1) та ФОП Нємножко Д.П. (далі - сторона-2) був укладений договір № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі - договір), згідно з п. 1.1. якого, сторона-1 передає за плату стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Березняківська, 17, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 180 місяць для платного паркування транспортних засобів, а також 20 місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Відповідно до пп. 2.2.6. п. 2.2. договору сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 3.1. договору, майданчик для паркування вважається переданим в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію.

03.09.2019 між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП Немножко Д.П. підписано Акт приймання-передачі паркувального майданчика, згідно з умовами якого, сторони цим Актом підтверджують, що сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 200 машино-місць за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Березняківська, 17, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що майданчик для паркування вважається фактично повернутим стороні-1 з моменту підписання сторонами акту повернення з експлуатації майданчика для паркування у строки визначені п. 7.14.

Відповідно до п. 4.1. договору, загальна ціна договору про передачу паркувального майданчику в експлуатацію визначається за формулою:

Цдог = Векспл + Праз, де

Цдог - ціна договору в гривнях;

Векспл - вартість експлуатації паркувального майданчика за весь період, що підлягає оплаті на умовах договору в гривнях;

Праз - одноразовий платіж за право укладення договору в гривнях.

Векспл = Вмм*К*Т, де

Вмм - вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону;

К - кількість машиномісць паркувального майданчика, експлуатація яких підлягає оплаті;

Т - період, що підлягає оплаті на умовах в календарних днях.

Не підлягає оплаті експлуатація спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Праз = Векспл*С%, де

С% - відсоткова ставка, що становить 10%.

Згідно з п. 4.2. договору, вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 16,00 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 2,66 грн.

Загальна ціна договору становить 3 472 128,00 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 578 688,00 грн, з яких Векспл - 3 156 480,00 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 526 080,00 грн та Праз - 315 648,00 грн, у т.ч. ПДВ у сумі 52 608,00 грн (п. 4.3. договору).

Умовами п. 4.5. договору передбачено, що оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахування кількості календарних днів в місці, за який проводиться оплата не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за яким здійснюється розрахунок. Плата за місяць в якому підписано акт приймання-передачі здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця.

Відсутність рахунку на дату оплати визначену п. 4.5. договору, не звільняє сторону-2 від зобов`язань щодо оплати (п. 4.7. договору).

Згідно з п. 4.9. договору, оплата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору проводиться за період з дати підписання акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію по дату фактичного повернення з експлуатації стороні-1 майданчика для паркування.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Строк дії договору становить 1096 календарних днів від дати підписання акту приймання передачі стороною -1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування (п. 7.1. та п. 7.2. договору).

Пунктом 7.16. договору передбачено, що у разі належного виконання стороною-2 своїх обов`язків за договором впродовж всього його стоку дії договір може бути пролонгований на той самий період шляхом підписання додаткової угоди. При цьому, якщо середній індекс інфляції за період дії договору, розрахований як середньоарифметичне значення річних індексів інфляції встановлених Міністерством фінансів України у тому ж періоді, становить більше 100%, сторона-1 зобов`язана змінити Векст з урахуванням такого середнього індексу.

Додаткові угоди та усі додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п. 9.2. договору).

09.06.2021 між КП «Київтранспарксервіс» (сторона-1) та ФОП Нємножко Д.П. (сторона-2) була укладена додаткова угода до договору № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019 (далі - додаткова угода), згідно з умовами якої, сторони домовились про внесення змін та викладення пунктів у цій додатковій угоді у наступній редакції:

«Пункт 5.6. - сторони домовились, що звільнення майданчика для паркування стороною-2 відбувається після припинення дії договору за умови підписання сторонами акту прийому передачі майданчика для паркування»;

«Пункт 7.3. - у випадку невиконання стороною-2 передбачених договором умов щодо строків підписання акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію договір вважається продовженим на весь період фактичного користування майданчика для паркування»;

«Пункти 7.16/ - 7.14. - строк дії договору постійно автоматично пролонгується на той самий період на тих же умовах, якщо сторона-2 за 30 днів до дати закінчення договору не заявить наміру про його розірвання».

На виконання умов договору, ФОП Нємножко Д.П. були проведені наступні оплати:

- у 2022 році відповідно до платіжних інструкцій та доручень:

- № 486 від 25.01.2022 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: рах № 190 від 01.01.2022);

- № 508 від 23.02.2022 на сум 80 640,00 грн (рах № 426 від 01.02.2022);

- № 533 від 14.06.2022 на суму 6 627,12 грн (листом вих. № 8 від 30.08.2022 просили перенести платіж на договір № ДНП-2019-08/02 від 28.03.2019);

- № 534 від 14.06.2022 на суму 8 920,00 грн;

- № 539 від 28.06.2022 на суму 25 920,00 грн (призначення платежу: за 06.2022);

- № 562 від 11.08.2022 на суму 44 640,00 грн (призначення платежу: за 08.2022);

- № 574 від 09.09.2022 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: за 09.2022);

- № 589 від 12.10.2022 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: за 10.2022);

- № 602 від 07.11.2022 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: за 11.2022);

- № 605 від 09.11.2022 на суму 44 640,00 грн (призначення платежу: за 08.2022);

- №628 від 29.12.2022 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: за 12.2022), що підтверджується також копією фільтрованої виписки банку за період з 01.01.2022 по 31.12.2022;

- у 2023 році відповідно до платіжних інструкцій:

- № 640 від 23.01.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 01.2023);

- № 655 від 10.02.2023 на суму 80 640,00 грн (призначення платежу: оплата за 02.2023);

- № 657 від 10.02.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу: погашення заборгованості);

- № 599 від 21.02.2023 на суму 15 000,00 грн (призначення платежу: погашення заборгованості);

- № 603 від 02.03.2023 на суму 184 736,00 грн (призначення платежу: погашення заборгованості згідно листа № 053/05-598 від 17.02);

- № 610 від 10.03.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 03.2023);

- № 609 від 06.04.2023 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 04.2023);

- № 640 від 17.05.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 05.2023);

- № 647 від 07.06.2023 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 06.2023);

- № 668 від 06.07.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 07.2023);

- № 675 від 19.07.2023 на суму 10 000,00 грн;

- № 692 від 23.08.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 08.2023);

- № 694 від 24.08.2023 на суму 10 000,00 грн;

- № 712 від 26.09.2023 на суму 10 000,00 грн;

- № 711 від 26.09.2023 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 09.2023);

- № 729 від 17.10.2023 на суму 14 680,00 грн;

- № 730 від 24.10.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 10.2023);

- № 751 від 30.11.2023 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 11.2023);

- № 760 від 18.12.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 12.2023), що підтверджується також копією фільтрованої виписки банку за період з 01.01.2023 по 31.12.2023;

- у 2024 році відповідно до платіжних інструкцій:

- № 775 від 17.01.2024 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 01.2024);

- № 792 від 12.02.2024 на суму 83 520,00 грн (призначення платежу: оплата за 02.2024);

- № 809 від 13.03.2023 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 03.2023);

- № 826 від 15.04.2024 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 04.2024);

- № 845 від 21.05.2024 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 05.2024);

- № 863 від 19.06.2024 на суму 86 400,00 грн (призначення платежу: оплата за 06.2024);

- № 878 від 18.07.2024 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 07.2024);

- № 886 від 14.08.2024 на суму 89 280,00 грн (призначення платежу: оплата за 08.2024), що підтверджується також копією фільтрованої виписки банку за період з 01.01.2024 по 30.06.2024.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач, враховуючи висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/1248/23, посилався на звільнення його від оплати за договором, укладеним із КП «Київтранспарксервіс», за період з 24.02.2022 по 15.05.2022 на підставі рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, яке має зворотню дію у часі, оскільки скасовує цивільну відповідальність особи, а тому сплачені позивачем кошти на підставі договору № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019 за період лютий-березень 2022 року у розмірі 103 680,00 грн є безпідставно сплаченими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з приписами частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

У відповідності до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі договору № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019, який за правовою природою є договором найму (оренди).

Як зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на здійснення ним оплати за вказаним договором за лютий 2022 року у розмірі 80 640,00 грн (28 х 2 880,00 грн) та за березень 2022 року у розмірі 89 280,00 грн (31 х 2 880,00 грн), однак рішенням Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, яке має зворотню дію у часі, оскільки скасовує цивільну відповідальність особи, тому позивач, з урахуванням рішень Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 та від 18.05.2023 № 6332/6373, був звільнений від оплати за договором, укладеним із КП «Київтранспарксервіс», з 24.02.2022 по 15.05.2022, а сплачені позивачем кошти на користь відповідача за період лютий-березень 2022 року у розмірі 103 680,00 грн (14 400,00 грн за лютий 2022 року та 89 280,00 грн за березень 2022 року) є безпідставно сплаченими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

30 березня 2022 року Київською міською радою прийнято рішення N 4551/4592 «Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-ІХ».

Пунктом 1.3.2 рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 «Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX» (далі - рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592), зокрема відповідно до статей 327, 726, 762 Цивільного кодексу України, вирішено встановити, що на період воєнного стану у сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва: власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

У подальшому, пунктом 5 рішенням Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 «Про відновлення роботи автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності», яке набирає чинності з 16.05.2022, вирішено виключити пункти 1.3.1 та 1.3.2 з рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592.

У постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 Верховним Судом розглядалось питання застосування норми права у правовідносинах щодо визначення правової природи договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування та були зроблені висновки, що, оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (п. 67); що такий договір є договором найму комунального майна (паркувального майданчика) (п. 73).

При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 910/20720/16 та від 03.02.2020 у справі № 910/6312/19, згідно якого подібний договір є договором надання послуг, а також відступив від висновку у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 910/8413/17 про те, що такий договір є договором найму майнових прав.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений між сторонами договір № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019 є договором найму (оренди) комунального майна (паркувального майданчика), що регулюється положеннями глави 58 ЦК України та глави 30 ГК України.

Відповідно до частини першої ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша ст. 286 ГК України).

Суд першої інстанції також встановлено, що протоколом електронного аукціону № PS-2019-07-26-000037-1 від 08.08.2019 визначена саме орендна плата в місяць: 16,00 грн - вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях (п. 4.2. договору).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина шоста ст. 283 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та п`ятою ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста ст. 762 ЦК України).

Верховним Судом у постанові від 15.03.2024 по справі № 910/1248/23 також були здійснені висновки, що, оскільки рішенням КМР від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, відповідач отримав право не здійснювати оплату за договором саме з 24.02.2022 (п. 97).

На підтвердження цієї позиції свідчить рішення КМР від 18.05.2023 № 6332/6373, яким внесено зміни до рішення від 30.03.2022, а саме доповнено його пунктом 5 такого змісту: «Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022» (п. 98).

Однак, оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022, то нарахування суми основного боргу за березень 2022 року є необґрунтованим та, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають (п. 100).

Таким чином доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеними висновками Верховного Суду.

Приймаючи до уваги викладене, позивач отримав право не здійснювати оплату за договором № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019 саме з 24.02.2022 по 16.05.2022.

Враховуючи те, що позивачем було здійснено оплату за вказаним договором за лютий 2022 року у розмірі 80 640,00 грн (28 х 2 880,00 грн) та за березень 2022 року у розмірі 89 280,00 грн (31 х 2 880,00 грн), останній просить повернути сплачені ним кошти за період лютий-березень 2022 року у розмірі 103 680,00 грн (14 400,00 грн за лютий 2022 року (5 днів х 2 880,00 грн) та 89 280,00 грн за березень 2022 року (31 днів х 2 880,00 грн)) на підставі ст. 1212 ЦК України.

Заперечуючи проти цих вимог, відповідач посилався на те, що кошти він отримав на підставі договору, що є належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), a тому застосування ст. 1212 ЦК України є незаконним.

Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень частини першої ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 910/15621/19).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Положення ст. 1212 ЦК України спрямовані на захист майнового (речового) права особи. Зокрема, згідно з частиною першою цієї статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 по справі № 925/1140/19).

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17 та від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).

Крім того, пунктом 3 частини третьої ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням постанови Верховного Суду від 15.03.2024 по справі № 910/1248/23, позивач був звільнений від оплати оренди за експлуатацію 180 машиномісць за укладеним із відповідачем договором № ДНП-2019-08/03 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.08.2019 з 24.02.2022 по 16.05.2022 на підставі рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (рішення Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 та від 18.05.2023 № 6332/6373), у зв`язку з чим, здійснені позивачем оплати за період з 24.02.2022 по 30.03.2022 включено у розмірі 103 680,00 грн (14 400,00 грн за лютий 2022 року та 89 280,00 грн за березень 2022 року) підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14 000,00 грн, викладеного у відповіді на відзив, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

За змістом п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано, зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги № 29/г від 06.08.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «Вишневий і Партнери» (далі - Адвокатське об`єднання) та Фізичною особою Нємножко Дар`єю Петрівною (далі - клієнт), відповідно до п. 1.1. якого, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу клієнту щодо стягнення на підставі п. 1.3.2. рішення Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 з КП «Київтранспарксервіс» 103 680,00 грн, сплачених клієнтом в лютому та березні 2022 року за договором від 28.08.2019 № ДНП-2019-08/03.

Зобов`язання Адвокатського об`єднання визначені у п. 1.2. договору про надання професійної правничої допомоги.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 01.06.2025 (п. 3.1. договору про надання професійної правничої допомоги).

Згідно з п. 4.1. договору про надання професійної правничої допомоги, сторони дійшли згоди про те, що за надання Адвокатським об`єднанням послуг, обумовлених п. 1.1. та 1.2. договору, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню грошову винагороду (гонорар), розмір та строк сплати якої, визначений в додатку до договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.4. договору про надання професійної правничої допомоги, за результатами надання професійної правничої допомоги на вимогу клієнта складається акт про надання професійної правничої допомоги, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням професійної правничої і її вартість. Акт вручається клієнту або надсилається Адвокатським об`єднанням шляхом його направлення на електронну пошту, указану клієнтом у договорі або поштою рекомендованим чи цінним листом.

Акт про надання професійної правничої допомоги вважається підписам, якщо протягом 3-х днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.5. договору про надання професійної правничої допомоги).

У додатку № 1 від 06.08.2024 до договору сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання з надання професійної правничої допомоги клієнту (грошова винагорода/гонорар) є фіксованою та складає: написання позовної заяви - 7 500,00 грн; написання відповіді на відзив - 6 500,00 грн, в разі отримання відзиву на позовну заяву; участь в судовому засіданні - 4 000,00 грн за одне судове засідання, у разі призначення судових засідань.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 126 ГПК України).

16.08.2024 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням складено та підписано акт про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким Адвокатське об`єднання надало за договором, а клієнт прийняв наступні послуги (професійну правничу допомогу): написання позовної заяви про стягнення з КП «Київтранспарксервіс» безпідставно отриманих коштів у розмірі 103 680,00 грн - 7 500,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до платіжної інструкції № 899 від 02.09.2024, копія якої надана до матеріалів справи, клієнтом було сплачено 7 500,00 грн.

11.09.2024 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням складено та підписано акт про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким Адвокатське об`єднання надало за договором, а клієнт прийняв наступні послуги (професійну правничу допомогу): написання відповіді на відзив по справі - 6 500,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають.

Також до матеріалів справи було долучено копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2024 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6332/10 від 08.12.2017.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву були викладені заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу у зазначеному в позовній заяві розмірі, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про надання правової (правничої) допомоги, враховуючи заперечення відповідача, суд першої інстанції, із посиланням на судову практику, вірно зазначив, що справа № 910/10268/24 є справою незначної складності, ціна позову становить 103 680,00 грн; обґрунтуванням позовних вимог є дія рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, висновки щодо застосування вказаного рішення викладені у постанові Верховного Суду у справі № 910/1248/23.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), необхідність поданих представником позивача документів в обґрунтування позовних вимог, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, співмірними із складністю справи є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Крім того, 25.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи в апеляційній інстанції, в якій заявник просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 500,00 грн.

В обґрунтування заяви, заявник обґрунтував понесені судові витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ст.ст. 126, 129 ГПК України. Також заявник зазначив, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн, на підтвердження чого подано усі необхідні первинні документи, що підтверджують розмір таких витрат та докази її сплати. Отже, вважає витрати на правничу допомогу адвоката понесені у даній справі були необхідними, розумними, співмірними зі складністю справи та часом витраченим адвокатом.

У свою чергу, відповідач 29.11.2024 подав заперечення на клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в яких просить у задоволенні клопотання позивача відмовити,, посилаючись при цьому на те, що час, витрачений адвокатом на ведення та підготовку справи в суді апеляційної інстанції не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), та не є співмірним зі складністю справи та ціною позову.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги № 29/г від 06.08.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «Вишневий і Партнери» (далі - Адвокатське об`єднання) та Фізичною особою Нємножко Дар`єю Петрівною (далі - клієнт), відповідно до п. 1.1. якого, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу клієнту щодо стягнення на підставі п. 1.3.2. рішення Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 з КП «Київтранспарксервіс» 103 680,00 грн, сплачених клієнтом в лютому та березні 2022 року за договором від 28.08.2019 № ДНП-2019-08/03.

У додатку № 2 від 12.11.2024 до договору сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання з надання професійної правничої допомоги клієнту (грошова винагорода/гонорар) є фіксованою та складає: написання відзиву на апеляційну скаргу - 6 500,00 грн.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 126 ГПК України).

12.11.2024 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням складено та підписано акт про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким Адвокатське об`єднання надало за договором, а клієнт прийняв наступні послуги (професійну правничу допомогу): написання відзиву на апеляційну скаргу КП «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі № 910/10268/24 - 6 500,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до платіжної інструкції № 948 від 15.11.2024, копія якої надана до матеріалів справи, клієнтом було сплачено 6 500,00 грн.

Також до матеріалів справи було долучено копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2024 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6332/10 від 08.12.2017.

З огляду на опис робіт (послуг) наведений в акті від 12.11.2024, колегія суддів зауважує, що позиція позивача на час розгляду апеляційної скарги залишалася незмінною в порівнянні з позицією, викладеною у суді першої інстанції; зміст відзиву на апеляційну скаргу дублює доводи, обґрунтування та висновки, які зазначені позивачем у позові та відповіді на відзив, які подані до суду першої інстанції.

Тому, на думку колегії суддів, послуги зі складання відзиву на апеляційну скарги (які по суті і змісту дублюють позицію позивача, викладену у суді першої інстанції) вартість яких складає 6 500,00 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини 5 статті 129 ГПК України та не є співмірним зі складністю справи та ціною позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши опис наданих послуг адвоката, приймаючи до уваги, що справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін, предмет спірних відносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також враховуючи заперечення відповідача, колегія суддів дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивача у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі на стадії апеляційного розгляду справи не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24 слід залишити без змін.

Крім того, клопотання позивача про стягнення судових витрат за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню частково, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині клопотання слід відмовити.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями ст. ст. 123-129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/10268/24 залишити без змін.

3. Клопотання представника Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни адвокатки Сабадин Алли Василівни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код: 35210739) на користь Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини клопотання представника Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни адвокатки Сабадин Алли Василівни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відмовити.

5.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду.

6. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

7. Матеріали справи №910/10268/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім