УХВАЛА

м. Київ

14.01.2025Справа № 910/12373/24

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор»

про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор», в якій позивач просить суд:

- визнати недійсними та скасувати рішення, які оформлені протоколом №31-07 загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 31.07.2023;

- визнати недійсними та скасувати рішення, які оформлені протоколом №06-07 загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 06.07.2023;

- визнати недійсними та скасувати рішення, які оформлені протоколом №22-08 загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 22.08.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді члена правління Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що загальні збори 22.08.2022, 06.07.2023 та 31.07.2023 не скликались та не проводились у передбаченому Статуту Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» порядку, зокрема, позивач про їх проведення повідомлено не було.

При цьому, у вказаних загальних зборах брали участь особи ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які не є постійними членами Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор», у зв`язку з чим збори є неправомочними.

Крім того, позивача було виключено з постійних членів ГО у зв`язку із регулярною несвоєчасною сплатою членських внесків та недотриманням положень Статуту ГО, однак жодного рішення правління ГО, яким було б встановлено розмір такого внеску, позивач не отримував.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у відповідача документи щодо реєстрації учасників, організації проведення, проведення та оформлення проведення:

1) загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 22.08.2022;

2) загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 06.07.2023;

3) загальних зборів членів Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» від 31.07.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 відкрито провадження у справі №910/12373/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.11.2024.

30.10.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що позивач належним чином було повідомлено про загальні збори, призначені на 22.08.2022. Крім того, відповідачем були поставлені позивачу питання в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

04.11.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

08.11.2024 позивачем надані відповіді на питання, поставлені відповідачем.

13.11.2024 позивачем подано клопотання про призначення експертизи.

У підготовчому засіданні 13.11.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 27.11.2024.

18.11.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло два клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 задоволено одне клопотання позивача та витребувано у Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) матеріали реєстраційної справи Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор».

26.11.2024 позивачем надані відповіді на питання, поставлені відповідачем.

27.11.2024 відповідачем подані письмові заперечення на клопотання позивача про призначення експертизи.

У підготовчому засіданні 27.11.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 18.12.2024.

02.12.2024 до Господарського суду міста Києва від Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли копії матеріалів реєстраційної справи Громадської організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор».

У підготовчому засіданні 18.12.2024 судом було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 15.01.2025.

07.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

08.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд заборонити відповідачу - Громадській організації «Експертно-аналітичний центр «Медичний конструктор» до розгляду позову по суті скликати, проводити загальні збори та приймати рішення з питань будь-якої зміни складу її учасників.

09.01.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про зміну предмета позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову у справі №910/12373/24 повернуто позивачу (заявнику).

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. у відпустці до 13.01.2025, розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №910/12373/24 здійснюється після виходу судді з відпуски.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, зважаючи на наступні обставини.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, якщо позивач звертається (має намір звернутися) до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, суд зазначає, що звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, адже факт прийняття загальними зборами відповідача рішень, які, на думку позивача, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправним і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому, у випадку виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, заявник не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №910/12373/24.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя О.М. Спичак