ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3144/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 (повний текст рішення складено 20.09.2024, суддя Рудь І.А.) у справі № 904/3144/24

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс", смт Слобожанське, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 146 424 грн 00 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" 146 424 грн 00 коп. 20% штрафу за порушення строків поставки товару. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №11-2023/26 від 11.09.2023, оскільки відповідачем не було куплено заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації №1 до договору на суму 878 544 грн 00 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024, у даній справі, позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" (52005, Дніпропетровська обл., смт Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 98, ) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) штрафу у розмірі 146 424 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс", в якій просить: скасувати рішення першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3633 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не погоджується з висновками суду та вважає їх такими, що не відповідають договірним правовідносинам сторін та вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відповідач вважає, що оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню, та просить суд апеляційної інстанції винести нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідач зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні допустив процесуальні помилки в мотивувальній частині рішення, а саме - дістав висновків про те, що вважає «зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню», однак ніяких зустрічних позовних вимог відповідач у цій справі не заявляв. Всюди за текстом рішення суд зазначає аналіз «первісного позову», але за обставинами справи позов не носить характер первісного, оскільки є єдиним за відсутності зустрічного позову.

Скаржник вважає, що суд, без детального дослідження обставин нинішньої справи вдався до формального копіювання за аналогією висновків з іншої справи - № 904/6469/23, яка не є ідентичною ані за обставинами правовідносин ані за аргументами сторін спору перед судом. Копіюючи висновки суду з іншої справи суд в якості аргументу задоволення позову зазначив єдине: «Таким чином, саме відповідач не виконав своїх обов`язків як по передплаті за товар у сумі 732 120 грн 00 коп., так і по поданню заявки на відвантаження».

Також апелянт вказує, що при цьому суд жодним чином не навів причинно-наслідкового зв`язку між невиконанням передплати та нерозміщенням заявки на відвантаження з диспозицією, передбаченою в п.8.6. договору для застосування штрафу. Адже в ній не йдеться ані про порушення обов`язку передплати, ані про порушення обов`язку розмістити заявку. Єдиною умовою застосування штрафу за п.8.6. договору встановлено «якщо Покупець не купує заявлений і погоджений об`єм». Таким чином, якщо товар не був ані заявлений, ані погоджений - у позивача відсутні правові підстави для застосування штрафу.

На думку відповідача, за названих обставин, суд при винесенні оскаржуваного рішення вдався до порушення своїх обов`язків:

- не здійснив детальний всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх обставин справи в їх сукупності,

- не здійснив оцінку аргументів відповідача за своїм внутрішнім переконанням, а лише грубо скопіював висновки з іншої справи,

- не зазначив у рішенні мотиви визнання доказів позивача більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі;

- не зазначив мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №11-2023/26 від 11.09.2023, оскільки відповідачем не було куплено заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації №1 до договору на суму 878 544 грн 00 коп.

Відповідач заперечує проти вимог позивача у зв`язку з тим, що товар на суму 878.544,00 грн. не має статус такого, що був заявлений та погоджений Покупцем (відповідачем), оскільки для статусу заявленого та погодженого товару сторони договору мають здійснити ряд взаємних дій, визначених пунктами договору, які не були виконані сторонами. Однієї лише специфікації за умовами договору недостатньо для заявлення та погодження товару, при цьому саме статус заявленого та погодженого товару визначає настання штрафних санкції згідно диспозиції п.8.6. договору.

За таких обставин у позивача не настало право вимоги сплати штрафу за договором, що виключає підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що Позивач вважає, що складом правопорушення є обсяг товару, визначений Специфікацією №1 до договору. На думку скаржника, ця думка позивача не заснована на положеннях договору та є хибною, безпідставною, зважаючи на наступне.

Апелянт вказує, що необхідно детально розглянути диспозицію п.8.6. договору. За своїм складом визначене цим пунктом господарське правопорушення включає себе ряд ознак об`єктивної сторони, а саме: товар має бути визначений в специфікації (ст.266 ГКУ); товар має бути заявлений Покупцем, тобто на нього має бути подана письмова заявка із зазначенням обсягів товару, марки та номеру автотранспорту для відвантаження (п.4.2.2. договору); товар має бути письмово погоджений Покупцем (п.6.9. договору), тобто щодо заявлених Покупцем письмово за п.4.2.2. договору обсягів партії товару та відомостей автотранспорту Постачальник має прийняти замовлення в роботу (п.4.1.1. договору) або повідомити про неможливість поставки за письмовим замовленням (п.5.2. договору), перевірити внесення 100% передплати на заявлений товар, отримати від Покупця письмове погодження відповідного відвантаження. Тобто сторони мають остаточно узгодити можливість поставки на заявлених умовах.

Скаржник вважає, що саме такий порядок взаємний дій сторін в сукупності та без виключення надає замовленому товару статусу «замовленого та погодженого».

І саме в тому випадку, коли Покупець попри всі наведені дії сторін не вибере товар, на який надав заявку та погодження, настає санкція п.8.6. договору. Тобто саме за таких умов товар стає «невибраним» - адже товар не розглядається як некуплений, а саме як такий, що невибраний - бо його не прийняв Покупець попри всі процедури заявки та погодження відвантаження.

Відповідач відмічає, що при цьому санкція п.8.6. договору надає право Постачальнику утримати з внесеної передплати 20% вартості заявленого та погодженого товару, а решту суми передплати Постачальник зобов`язується повернути Покупцю за першої вимоги, окрім випадків, коли штраф Покупець оплатив за окремо виставленим рахунком (п.4.2.6. договору).

При цьому, на думку апелянта, формулювання п.8.6. договору «у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації» слід читати як « 20% від невибраного об`єму товару», а не « 20% від невибраного об`єму, вказаного у Специфікації. Оскільки диспозиція п.8.6. договору наголошує про необхідність його заявлення та погодження для статусу невибраного, а специфікація визначає лише обов`язкову складову договору з ідентифікації товару.

Скаржник зауважує, що Посилання на Специфікацію має змістом ідентифікацію не об`єму невибраного товару, а визначення виду та ціни товару, а також орієнтовні загальні межі всіх партій цього товару в межах договору. Так, сама Специфікація №1 містить в собі положення щодо того, що вона є орієнтовною та підлягає зміні згідно толерансу. Це відповідає ст.266 ГКУ щодо обов`язковості специфікації для господарських договорів поставки, оскільки специфікацією визначається загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами.

В апеляційній скарзі відповідач пояснює, що при цьому специфікація за умовами договору не надає товару статусу заявленого та погодженого, є виключно узагальнюючим орієнтовним документом, не надає товару за сукупності договірних положень статусу невибраного.

Апелянт вважає, що диспозиція п.8.6. договору не встановлює штраф за те, що Покупець протягом періоду поставки, визначеного специфікацією, придбав у власність менший об`єм товару, ніж передбачено специфікацію.

Санкція і диспозиція відповідного складу господарського правопорушення виключає двозначність трактування та не може бути хибно трактована позивачем на свою користь з метою безпідставного збагачення за рахунок Покупця.

Скаржник наголошує, що оскільки в діях Покупця - відповідача у справі - відсутні всі названі складові правопорушення, у позивача відсутнє право на стягнення відповідного штрафу.

Отже, на думку відповідача, право вимоги штрафу у постачальника за договором (п.8.6.) виникає не за фактом закінчення періоду та наявності некупленого обсягу товару, визначених специфікацією, а виключно за сукупності таких умов як факт заявлення товару, факт погодження товару, факт невибрання заявленого і погодженого товару, визначеного Специфікацією.

Щодо дійсного змісту п.8.6. Договору, апелянт вказує, що в його трактуванні необхідно дотримуватись положень ст. 213 ЦКУ, а саме встановити зміст порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Скаржник вважає, що з урахуванням вищенаведеного, відповідальність Покупця за п.8.6. Договору у вигляді обов`язку сплати штрафу настає виключно у тому випадку, коли за договором: 1) сторони визначили товар у Специфікації (ст.266 ГКУ); 2) сторони погодили письмовий Графік відвантаження товару (п.4.1.1., 6.9. Договору); 3) Покупець здійснив оплату у розмірі 100% ціни товару, який замовляє (п.4.1.1., 4.2.1., 5.1. Договору); 4) Покупець подав письмову заявку у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що передує дню відвантаження, із зазначенням марки і номеру автотранспорту та кількості тон товару (п.4.2.2. Договору); 5) Постачальник прийняв заявку Покупця до виконання та повідомив Покупця про об`єм і термін відвантаження (п.4.1.1. Договору), при цьому термін відвантаження - визначений момент у часі (ст.251 ЦК України), в який Покупець має надати автотранспорт під завантаження (п.4.2.4. Договору), довіреність (п.4.2.3. Договору), ТТН (п.4.2.5. Договору); 6) Покупець подав письмове погодження - згоду з зазначенням об`ємів і термінів поставки (п.6.9. Договору).

Відповідач зауважує, що лише за сукупності всіх вищенаведених стадій правовідносин сторін за Договором при невиконанні обов`язку Покупця забрати Товар у визначений сторонами день і час, у визначеному сторонами об`ємі у Постачальника настає право застосувати штрафні санкції. Лише в цьому випадку, Постачальник має право заявити письмову вимогу про сплату штрафу, а у випадку неоплати штрафу Покупцем в триденний строк набуває право вирахування суми штрафу із суми передплати за товар (п.4.1.6., 4.2.6., 8.6. Договору), після чого Постачальник зобов`язується за першою вимогою Покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу.

Апелянт наголошує, що, таким чином, для виставлення вимоги про сплату штрафу, визначеного п.8.6. Договору, у Постачальника немає жодної правової підстави. З огляду на викладене, у задоволенні вимог про сплату штрафу скаржник вважає необхідно відмовити, оскільки вони не відповідають об`єктивним обставинам, умовам Договору та чинному законодавству України, отже заявлені безпідставно.

На думку скаржника, об`єм невибраного товару не має жодного відношення до об`єму, визначеного Специфікацією №1 до договору. Згідно п.1 Специфікації №1 до договору, сума договору є орієнтовною. Згідно п.2 Специфікації №1 до договору, вона може змінюватись залежно від можливого толерансу. Умови толерансу при цьому не врегульовані договором. Таким чином, обсяги та сума поставки, визначена Специфікацією №1 до договору, є орієнтовною та підлягає уточненню залежно від невизначених обставин толерансу.

Відповідач зазначає, що договором в жодному пункті не визначено момент у часі, коли Покупець зобов`язаний купити товар.

За умовами Договору строк купівлі, відвантаження мав визначатись графіком (п.4.1.1., 6.9. Договору). Так, Постачальник зобов`язується виконувати поставку товару відповідно до погодженого графіку відвантаження. Такі умови відповідають положенням ГКУ, де згідно ч.4 ст.267 встановлено, що сторони можуть погодити в договорі також графік поставки.

Скаржник звертає увагу, що сторони не досягли згоди з цього питання, а отже станом на сьогодні між сторонами Договору немає погодженого графіку відвантаження. Оскільки цей документ визначений умовами Договору як обов`язковий, зважаючи на відсутність інших положень договірної документації, яка б містила в собі умови графіку поставки/відвантаження, то й обов`язковий для Покупця строк купівлі товару в Договорі відсутній.

Додатково апелянт звертає увагу суду, що на Покупцеві за договором не лежить обов`язок передачі або погодження графіку відвантажень. Договором передбачені умови, що мають посилання на погоджений сторонами графік. Отже, за відсутності погодженого сторонами графіку відповідні умови договору є такими, щодо яких не досягнуто згоди сторонами. Згідно положень ст.627 ЦК України про свободу договору, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач наголошує, що зважаючи на принцип свободи договору, позивач не має правових підстав примушувати відповідача на укладення тих умов договору, які відповідач відмовляється укладати, з урахуванням того, що Покупець за договором не брав на себе договірні зобов`язання передачі та погодження графіку - бо це є виключним його волевиявленням.

Скаржник вважає, що за відсутності погодженого графіку відвантаження - сторони не досягли згоди щодо термінів поставок партій товарів.

Про це свідчить і лист Постачальника на адресу Покупця вих.№ 11-301 від 14.11.2023, в якому він констатує відсутність попередньої оплати та просить надати графік відвантаження до 15.11.2023 р., чим фактично просить Покупця зробити замовлення на чергову партію Товару.

Апелянт зазначає, що натомість між сторонами відбулась разова поставка. Так, позивачем в описовій частині позову зазначено, що ним як Постачальником було виставлено відповідачу як Покупцю рахунок на передоплату № 532203 на суму 146 424,00 грн., що відповідає вартості товару в обсязі 10 тон, який був сплачений Покупцем в день виставлення рахунку. При цьому оплачений товар було поставлено 18.10.2023 року згідно відомостей ТТН № 18 від 18.10.23 р.

Отже, скаржник вважає, що згідно умов договору поставки, сторони одноразово погодили замовлення товару в об`ємі 10 тон, здійснили його попередню оплату і поставку.

Відповідач звертає увагу, що будь-яких інших двосторонніх погоджень поставок партій товару на майбутнє сторони не укладали, у зв`язку з чим не було укладено жодного графіку поставок, не розміщувались жодні інші заявки на відвантаження, не виставлялись рахунки на наступні партії тощо. Фактично між сторонами відбулась поставка в межах орієнтовного обсягу товару, визначеного Специфікацією №1 до договору, в об`ємі 10 тон.

На думку апелянта, позивач в позові на власний розсуд визначає, що відповідачем неправомірно порушені зобов`язання з купівлі 50 тон товару на суму 732 120,00 грн, і саме цим позивач обґрунтовує позовні вимоги про сплату штрафу.

Але, позивач не наводить жодних пояснень, на якій підставі він ігнорує той факт, що сторона Покупця не заявляла про відвантаження/поставку 50 тон товару, не сплачувала за неї передплату, не погоджувала письмово, як того вимагає п.8.6. договору. Позивач також не наводить жодних пояснень, на якій підставі ігнорує той факт, що Специфікація №1 згідно її змісту для сторін є орієнтовною та такою, що підлягає зміні. Позивач також у своїх поясненнях ігнорує той факт, що загальна сума договору складається із фактично здійснених постачань (п.2.3. договору), отже за умовами договору його сума визначається реальними поставками, що відбулись, а не орієнтовними, визначеними сторонами приблизно у специфікаціях.

При цьому позивач не заперечує, що 16.11.2023 року направив відповідачу лист №11¬315, в якому просив надати графік відвантаження товару до 20.11.2023 року. Отже, з матеріалів справи доказами підтверджується, що сторони не погодили на майбутнє поставку партій, не визначали обсяги і дати відвантаження товару. Натомість позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням зробити замовлення на чергову партію Товару шляхом складання та передачі графіку відвантаження.

Крім цього, апелянт вказує, що відповідно до ст.631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За умовами п.11.1. договору, він діє до 31.12.2023 року. Будь-яких умов пролонгації виконання зобов`язань сторін договір не передбачає.

На думку відповідача, за таких підстав договірні відносини сторін припинені після 31.12.2023, а пролонгованої відповідальності за його порушення не настає за відсутністю складу господарського правопорушення.

Скаржник зазначає, що позивач в описовій частині позову вказує, що 15.01.2024 року позивач отримав від відповідача відповідь від 18.12.2023 року на вимогу, в якій вимога АТ «ЗФЗ» про сплату господарської санкції (штрафу) в розмірі 146 424.00 грн. відхилена з необґрунтованих підстав. Але таке твердження не відповідає дійсності, адже відповідач своєчасно та детально надав розгорнуту обґрунтовану відповідь на неправомірні вимоги позивача з посиланням на норми закону, договору та листування сторін. Відповіді на зазначений лист відповідач не отримував, у зв`язку з чим вважав, що питання неправомірності нарахування штрафу є вичерпаним.

Крім того, відповідач відзначає, що позивач замість правових аргументів наводить судову практику у справі № 904/6469/23. Відповідачем було детально досліджено зміст рішень у названій справі суду першої інстанції від 11.03.2024, а також суду апеляційної інстанції від 10.07.2024. Скаржник вважає, що позивач не може обґрунтовувати свої позовні вимоги названою судовою практикою, зважаючи на наступне.

У названому судовому прецеденті суд розглядав справу в межах заявлених аргументів сторін, а також згідно поданих сторонами доказів. Натомість обставини правовідносин у цій справі не є ідентичними, як і зміст поданих доказів та аргументів відповідача.

Апелянт наголошує, що, у наведеній справі співпадає виключно постачальник та його типова умова п.8.6. договору, в той час як не ідентичними є обставини правовідносин сторін, предмет доказування у справі, аргументи відповідача та відповідно подані докази у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 14.10.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/3144/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

18.10.2024 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі № 904/3144/24; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що АТ «ЗФЗ» вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим, законним та таким, що відповідає матеріалам справи та положенням діючого законодавства, що підтверджується наступним.

Судом досліджено, що між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Савекс Мінералс" (далі покупець) укладено електронний правочин - договір поставки №11-2023/26 від 11.09.2023 (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору з метою здійснення господарської діяльності Покупець зобов`язується сплатити і прийняти, а Постачальник поставити продукцію зазначені у Специфікації, іменовані надалі Товар. Ціна Товару та умови поставки встановлюється в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору і не підлягають перегляду в односторонньому порядку. Загальна сума Договору складається із загальної вартості постачань, здійснених на підставі Специфікацій в період дії цього Договору, які є невід`ємною частиною Договору. (п.п. 2.2.- 2.3. договору).

Позивач зазначає, що судом встановлено, що згідно п. 4.1.1. Договору, Постачальник зобов`язується виконувати поставку товару відповідно до погодженого графіку за умови отримання передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання Покупцем письмової заявки згідно з умовами п 4.2.2. цього договору, Постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання.

Також позивач вказує, що суд дослідив, що Покупець зобов`язаний: оплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі «Юридичні адреси і реквізити сторін» (п. 4.2.1. Договору); направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується (п. 4.2.2. Договору).

Крім того, позивач вважає, що суд справедливо взяв до уваги, що терміни, і об`єми поставки Товару вказуються в щомісячних специфікаціях, які підписуються обома сторонами і є невід`ємною частиною договору (п. 6.8. Договору).

Позивач відзначає, що судом також встановлено, що пункт 8.6. Договору передбачено, що у випадку, якщо Покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікацій до цього договору, то Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. Постачальник зобов`язується за першою вимогою Покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу.

Позивач зауважує, що суд дослідив, що Договір підписано електронними підписами у сервісі Вчасно з боку Постачальника 13.09.2023, з боку Покупця 13.09.2023 та скріплено електронними печатками. Сторони також уклали Специфікацію № 1 від 11.09.2023, якою узгодили найменування, одиницю виміру, кількість, ціну товару, а саме цегла периклазова б/в, кількість 60,00 т (+/-20%), ціна товару 12 202 грн. 00 коп. без ПДВ, сума 878 544 грн. 00 коп. з ПДВ. Пунктом 1 Специфікації встановлено, що загальна сума по Специфікації орієнтовно становить 732 120 грн. 00 коп. без ПДВ. Загальна сума за договором з урахуванням даної специфікації становить 878 544 грн. 00 коп. з ПДВ, без урахування толерансу (п. 3 специфікації).

Також позивач зазначає, що у судовому рішенні встановлено, що Постачальник направив Покупцю електронний документ - рахунок на передоплату № 532203 від 18.10.2023 на суму 146 424 грн. 00 коп. Згідно банківської виписки від 05.10.2023 по особовим рахункам Акціонерного Банку «Південний» Покупець оплатив рахунок Постачальника 05.10.2023. Відповідно до видаткової накладної № 590949 від 18.10.2023 та товарно-транспортної накладної № 18 від 18.10.2023, Постачальником було відвантажено Покупцю товар, а саме цеглу периклазову у кількості 10 тон на суму 146 424 грн. 00 коп.

Як зазначав позивач у своєму позові, на виконання умов спірного договору відповідачем було сплачено грошові кошти лише у розмірі 146 424 грн. 00 коп. за постачання 10 т. товару, у зв`язку з чим, в період поставки, що визначений у специфікації 1, відповідачем не було куплено товару загальним обсягом 50 т, вартість якого становить 732 120 грн. 00 коп. 16.11.2023 позивач направив відповідачу лист №11-315, в якому просив надати графік відвантаження товару до 15.11.2023. Відповіді на лист відповідач не надав. 23.10.2023 позивач повторно направив відповідачу лист №11-265, в якому зазначив про необхідність надання відповіді на лист №11-253 від 11.10.2023.

Позивач вказує, що суд зазначив у рішенні, що 12.12.2023 позивач на адресу відповідача направив вимогу №18-68, в якій вимагав перерахувати на його рахунок за невиконання договору поставки передбачену пунктом 8.6 розділу 8 договору господарську санкцію (штраф) в розмірі 146 424 грн. 00 коп. протягом трьох календарних днів від дня отримання цієї вимоги. 15.01.2024 позивач отримав від відповідача відповідь від 18.12.2023 на вимогу, в якій вимога про сплату господарської санкції (штрафу) в розмірі 146 424 грн. 00 коп. відхилена з необґрунтованих підстав.

Позивач звертає увагу на те, що суд оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, справедливо вирішив позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Як справедливо зазначено у рішенні суду, Покупець зобов`язаний: сплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі Юридичні адреси і реквізити сторін (п. 4.2.1. договору); направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується (п. 4.2.2. договору). Таким чином, умовами договору передбачено передплату за товар в розмірі 100% від його вартості. Умовами специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору, сторони погодили об`єм та вартість товару.

Позивач відмічає, що суд дослідив, що станом на дату розгляду справи вартість товару у сумі 732 120 грн 00 коп. не сплачено. Позивач нарахував на підставі п. 8.6 розділу 8 договору штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару в розмірі 146 424 грн.

Судом було перевірено розрахунок позивача і суд вважає його вірним, тому вимога є такою, що підлягає задоволенню в розмірі 146 424 грн. 00 коп.

На думку позивача, суд справедливо відхилив заперечення відповідача щодо відсутності заявки на відвантаження товару, зазначеної в п. 4.2.2. договору та відсутності погодженого графіку, як передбачено п. 4.1.1. договору з наступних підстав. Згідно п. 4.1.1. договору, Постачальник зобов`язується виконувати поставку товару відповідно до погодженого графіку за умови отримання передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання Покупцем письмової заявки згідно з умовами п. 4.2.2. цього договору, Постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання. При цьому, відповідно до п. 4.2.1, 4.2.2 договору Покупець зобов`язаний: сплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі Юридичні адреси і реквізити сторін; направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується.

Позивач зауважує, що, таким чином, суд дійшов до висновку, що, саме відповідач не виконав своїх обов`язків як по передплаті за товар у сумі 732 120 грн. 00 коп., так і по поданню заявки на відвантаження. Таким чином суд вирішив, що позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 146 424 грн. 00 коп.

У відзиві на скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Савекс Мінералс" залишити без задоволення у повному обсязі, рішення господарського суду Запорізької області від по справі № 904/3144/24 від 20.09.24р. залишити без змін. (за текстом відзиву, зокрема, п 2 прохальної частини)

Встановлені судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Савекс Мінералс" (далі покупець) укладено електронний правочин - договір поставки №11-2023/26 від 11.09.2023 (далі - Договір) (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору з метою здійснення господарської діяльності Покупець зобов`язується сплатити і прийняти, а Постачальник поставити продукцію зазначені у Специфікації, іменовані надалі Товар.

Ціна Товару та умови поставки встановлюється в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору і не підлягають перегляду в односторонньому порядку.

Загальна сума Договору складається із загальної вартості постачань, здійснених на підставі Специфікацій в період дії цього Договору, які є невід`ємною частиною Договору. (п.п. 2.2.- 2.3. договору).

Згідно п. 4.1.1. Договору, Постачальник зобов`язується виконувати поставку товару відповідно до погодженого графіку за умови отримання передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання Покупцем письмової заявки згідно з умовами п 4.2.2. цього договору, Постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання.

Покупець зобов`язаний: оплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі «Юридичні адреси і реквізити сторін» (п. 4.2.1. Договору); направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується (п. 4.2.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що розрахунки за Товар відбуваються на умовах 100% передоплати в національній валюті України на п/р Постачальника.

У разі відвантаження автомобільним транспортом Покупця - умови поставки FСА склад Постачальника (згідно ІНКОТЕРМС 2010р.). (п. 6.1. Договору).

Терміни, і об`єми поставки Товару вказуються в щомісячних специфікаціях, які підписуються обома сторонами і є невід`ємною частиною договору (п. 6.8. Договору).

Пункт 8.6. Договору передбачено, що у випадку, якщо Покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікацій до цього договору, то Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. Постачальник зобов`язується за першою вимогою Покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 (п. 11.1. Договору).

Договір підписано електронними підписами у сервісі Вчасно з боку Постачальника 13.09.2023, з боку Покупця 13.09.2023 та скріплено електронними печатками (а.с. 11).

Сторони також уклали Специфікацію № 1 від 11.09.2023 (а.с. 10), якою узгодили найменування, одиницю виміру, кількість, ціну товару, а саме цегла периклазова б/в, кількість 60,00 т (+/-20%), ціна товару 12 202 грн 00 коп. без ПДВ, сума 878 544 грн 00 коп. з ПДВ.

Термін поставки товару згідно специфікації вересень-листопад 2023 року.

Пунктом 1 Специфікації встановлено, що загальна сума по Специфікації орієнтовно становить 732 120 грн 00 коп. без ПДВ.

Загальна вартість цієї специфікації може змінюватись в залежності від можливого толерансу (п. 2 специфікації).

Загальна сума за договором з урахуванням даної специфікації становить 878 544 грн 00 коп. з ПДВ, без урахування толерансу (п. 3 специфікації).

Пунктом 4 специфікації передбачено, що сторони домовилися, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, положення цього додатку розповсюджуються до відносин сторін, що виникли з 11.09.2023.

Постачальник направив Покупцю електронний документ - рахунок на передоплату № 532203 від 18.10.2023 на суму 146 424 грн 00 коп. (а.с. 12).

Згідно банківської виписки від 05.10.2023 по особовим рахункам Акціонерного Банку «Південний» Покупець оплатив рахунок Постачальника 05.10.2023 (а.с. 13).

Відповідно до видаткової накладної № 590949 від 18.10.2023 та товарно-транспортної накладної № 18 від 18.10.2023 (а.с. 14-15), Постачальником було відвантажено Покупцю товар, а саме цеглу периклазову у кількості 10 тон на суму 146 424 грн 00 коп.

Як зазначає позивач, на виконання умов спірного договору відповідачем було сплачено грошові кошти лише у розмірі 146 424 грн 00 коп. за постачання 10 т. товару, у зв`язку з чим, в період поставки, що визначений у специфікації 1, відповідачем не було куплено товару загальним обсягом 50 т, вартість якого становить 732 120 грн 00 коп.

16.11.2023 позивач направив відповідачу лист №11-315, в якому просив надати графік відвантаження товару до 15.11.2023 (а.с. 16).

Відповіді на лист відповідач не надав.

23.10.2023 позивач за первісним позовом повторно направив відповідачу за первісним позовом лист №11-265, в якому зазначив про необхідність надання відповіді на лист №11-253 від 11.10.2023.

12.12.2023 позивач на адресу відповідача направив вимогу №18-68, в якій вимагав перерахувати на його рахунок за невиконання договору поставки передбачену пунктом 8.6 розділу 8 договору господарську санкцію (штраф) в розмірі 146 424 грн 00 коп. протягом трьох календарних днів від дня отримання цієї вимоги.

15.01.2024 позивач отримав від відповідача відповідь від 18.12.2023 на вимогу, в якій вимога про сплату господарської санкції (штрафу) в розмірі 146 424 грн 00 коп. відхилена з необґрунтованих підстав.

Вказане стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №11-2023/26 від 11.09.2023.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, за укладеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" зобов`язалося сплатити і прийняти продукцію зазначену у Специфікації.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору, у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

Як вже зазначалося, Покупець зобов`язаний: сплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі Юридичні адреси і реквізити сторін (п. 4.2.1. договору); направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується (п. 4.2.2. договору).

Таким чином, умовами договору передбачено передплату за товар в розмірі 100% від його вартості.

Умовами специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору, сторони погодили об`єм та вартість товару.

В силу приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на дату розгляду справи вартість товару у сумі 732 120 грн 00 коп. не сплачено.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України конкретизує визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а за частиною 3, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.6. Договору сторони обумовили, що у випадку, якщо Покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікацій до цього договору, то Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. Постачальник зобов`язується за першою вимогою Покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач нарахував на підставі п. 8.6 розділу 8 договору штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару в розмірі 146 424 грн 00 коп.

Суд першої інстанції, відхиляючи доводи скаржника щодо відсутності заявки на відвантаження товару, зазначеної в п. 4.2.2. договору та відсутності погодженого графіку, як передбачено п. 4.1.1. договору, надав їм належну оцінку, зазначивши, що саме Відповідач не виконав своїх обов`язків як по передплаті за товар, так і по поданню заявки на відвантаження.

Згідно п. 4.1.1. договору, Постачальник зобов`язується виконувати поставку товару відповідно до погодженого графіку за умови отримання передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання Покупцем письмової заявки згідно з умовами п. 4.2.2. цього договору, Постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання.

При цьому, відповідно до п. 4.2.1, 4.2.2 договору Покупець зобов`язаний: сплатити Товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в розділі Юридичні адреси і реквізити сторін; направити офіційну заявку на відвантаження у факсимільному режимі до 11:00 години дня, що попереджує дню відвантаження. В заявці зазначається марка і номер автотранспорту та кількість тон товару, що відвантажується.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 146 424 грн 00 коп.

Стосовно доводів скаржника про те, що суд в оскаржуваному рішенні допустив процесуальні помилки в мотивувальній частині рішення, а саме - дістав висновків про те, що вважає «зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню», однак ніяких зустрічних позовних вимог відповідач у цій справі не заявляв; всюди за текстом рішення суд зазначає аналіз «первісного позову», але за обставинами справи позов не носить характер первісного, оскільки є єдиним за відсутності зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальні помилки в мотивувальній частині рішення, про які скаржник зазначає у апеляційній скарзі, не впливають на правомірність висновків суду про обґрунтованість позову.

Крім того, варто зазначити, що допущені процесуальні помилки не призвели до неправильного вирішення справи, а отже є формальними.

Пунктом 8.6 договору поставки №11-2023/26 від 11.09.2023 передбачена відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс", а саме, у випадку, якщо Покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікацій до цього договору, то Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. Звідси позиція відповідача стосовно того, що «формулювання п.8.6. договору «у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації» слід читати як « 20% від невибраного об`єму товару», а не « 20% від невибраного об`єму, вказаного у Специфікації. Оскільки диспозиція п.8.6. договору наголошує про необхідність його заявлення та погодження для статусу невибраного, а специфікація визначає лише обов`язкову складову договору з ідентифікації товару.» спростовується змістом п.8.6 договору поставки №11-2023/26 від 11.09.2023, яким передбачено нарахування штрафу у розмірі 20% саме від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору.

Решту аргументів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, доказування полягає не лише у поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що у даному випадку скаржником зроблено не було.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Савекс Мінералс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/3144/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 у справі №904/3144/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін