РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2025Справа № 910/13559/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 85 638,62 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 85 638,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 371-2 від 17.07.2023, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13559/24. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

26.11.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що сума 3% річних згідно здійсненого відповідачем контррозрахунку становить 2 161,10 грн., а не 2 166,54 грн., як заявлено позивачем. Також відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин.

Позивач правом на подання відповіді на відзив у встановлений строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір поставки № 371-2 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця бромоформ (ДК 021:20-3 Основні органічні хімічні речовини), а покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору номенклатура, асортимент, кількість та вартість за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю зазначається у Специфікації (Додаток 1), яка після її підписання є невід`ємною частиною Договору. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару (далі - заявка). Заявка/и є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1.1 Договору визначено, що покупець зобов`язаний на умовах, зазначених у п. 8.2 цього Договору, здійснювати оплату за кожну окрему партію товару у строки зазначені у Договорі на підставі оформлених первинних документів (товарно-транспортної накладної, видаткової накладної, акту приймання-передачі тощо).

Ціна Договору складає 1 098 316,70 грн., 20% ПДВ 219 663,36 грн., разом з ПДВ 1 317 980,16 грн.

За умовами п. 8.2 Договору оплата товару здійснюється на умовах 50% передплати від суми заявленої партії товару на підставі рахунку постачальника, що виставляється останнім протягом 3 календарних днів з дня отримання заявки від покупця та решта 50% протягом 10 банківських днів з дня отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної.

У відповідності до п. 12.1 Договору при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому Договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни. Військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.

Згідно з п. 12.2 Договору факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом (листом) Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє по 31.01.2024.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі сторін Договору від виконання своїх зобов`язань по Договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору (п. 15.1 та п. 15.2 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію № 1 на суму 1 317 980,16 грн.

07 листопада 2023 року позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунок № Х0018975 від 07.11.2023 на суму 156 902,40 грн., який оплачено відповідачем 16.11.2023 на суму 78 451,20 грн.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № Х023816 від 20.11.203 на суму 156 902,40 грн.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, сплату боргу за Договором у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 78 451,20 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 5 020,88 грн. та 3 % річних у розмірі 2 166,54 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № Х023816 від 20.11.203 на суму 156 902,40 грн., підписаної сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 8.2 Договору оплата товару здійснюється на умовах 50% передплати від суми заявленої партії товару на підставі рахунку постачальника, що виставляється останнім протягом 3 календарних днів з дня отримання заявки від покупця та решта 50% протягом 10 банківських днів з дня отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

07 листопада 2023 року позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунок № Х0018975 від 07.11.2023 на суму 156 902,40 грн., який відповідачем оплачено 16.11.2023 на суму 78 451,20 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за товар в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин, спричинених воєнними діями на території України, в підтвердження чого відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорними обставинами військову агресію російської федерації проти України

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Саме таких висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

У відповідності до п. 12.1 Договору при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому Договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни. Військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.

Згідно з п. 12.2 Договору факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом (листом) Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Однак, посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорними обставинами військову агресію російської федерації проти України не може свідчити про наявність форс-мажорних обставин за Договором, який укладено сторонами 17.07.2023, тобто більше ніж через рік від дня виникнення обставин, на які посилається відповідач як на форс-мажорні.

В той же час, з урахуванням предмету спору, щодо здійснення розрахунків за поставку товару, обов`язок із здійснення яких, жодним чином не пов`язаний з настанням форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач, жодним чином не впливають на можливість відповідача здійснити розрахунки.

Суд також враховує, що як укладення Договору, так і отримання товару здійснювалося відповідачем під час воєнних дій на території України.

В той час, як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи суд враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зважаючи на вказане, позовні вимоги про стягнення заборгованості не перебувають у безпосередньому зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, та не вливають на наявність або відсутність обов`язку із здійсненням розрахунків.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 78 451,20 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 78 451,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 5 020,88 грн. та 3 % річних у розмірі 2 166,54 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, з урахуванням здійсненого відповідачем контррозрахунку, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 2 161,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 020,88 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" просить покласти на Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" у своєму позові наводило попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікував понести у зв`язку із розглядом даної справи, згідно якого позивач зазначав, що очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

При цьому, частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, подано копію Договору про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) від 01.02.2024 (надалі - Договір про надання правничої допомоги), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", як клієнтом, та адвокатом Смагіною Ганною Юріївною, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в господарських, адміністративних, кримінальних, цивільних справах (спорах) в суді, в правоохоронних органах, при проведенні слідчих дій, перевірок, що стосуються клієнта або проводяться його володінні тощо, перед будь-якими юридичними особами та фізичними особами, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги допомоги).

На підтвердження виконання адвокатом зобов`язань за Договором про надання правничої допомоги позивачем надано копію Додаткової угоди №3 від 01.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги (надалі - Додаткова угода до Договору про надання правничої допомоги), п. 1 якої передбачено, що на виконання умов основного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта з питань стягнення з АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" суми боргу, а крім того неустойки, індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання оплати.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги сторони погодили наступну орієнтовну вартість послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги до Договору про надання професійної правничої допомогу (адвокатських послуг) від 01.02.2024 щодо стягнення грошової суми з АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія":

- аналіз обставин справи, збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення клієнту прав і обов`язків (1 год./2 000,00 грн.)

- підготовка, оформлення позовної заяви/відзиву на позовну заяву/зустрічної позовної заяви/відповіді на відзив/письмових заперечень/мирової угоди/апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу/касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу/додаткових письмових пояснень, розрахунку/контррозрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та ін. нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи (2 год./4 000,00 грн.);

- підготовка, оформлення та подача заяв та клопотань з процесуальних питань (2 год./1 000,00 грн.);

- компенсація витрат адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє, поштові витрати (1 год./1 000,00 грн.).

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач, заперечуючи проти покладення нього на витрат позивача на правничу допомогу, зазначає, що справа № 910/13559/24 буде розглядатися судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наданими у праві матеріалами). Представництво інтересів Клієнта у господарському суді не є необхідним; справа № 910/13559/24 не відноситься до складних справ. Відповідач не заперечує щодо наявності заборгованості та не відмовлявся сплатити основну суму боргу, спірний договір ґрунтувався на одноразовій поставці, час витрачений на підготовку адвокатом позовної заяви є не значним, позовна заява не містить складних розрахунків. Справа містить мінімальний обсяг документів. Адвокатом було складено позовну заяву.

Виходячи із системного аналізу висновків Верховного Суду, зокрема і Великої Палати, надання адвокатом правової допомоги та факт оплати таких послуг може підтверджуватися різними доказами, а саме: відповідним договором про надання правової допомоги, розрахунком наданих послуг, детальним описом виконаних доручень клієнта; актом прийому-передачі виконаних робіт, платіжними дорученнями, квитанціями або касовими чеками на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом та іншими документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є запорукою подальшого відшкодування таких витрат.

Розмір відшкодування витрат на професійну допомогу, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, дана позиція вказана в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 року у справі № 904/8478/16: «Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.».

Ціна позову є незначною. Позовна заява складена представником позивача - типова, та не складна. Таким чином, вимога адвоката про стягнення з АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн. є необґрунтованою, значно завищеною, непропорційною до предмета спору та неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт. Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що стягнення з останнього витрат на правову допомогу не відповідає як умовам чинного господарського процесуального законодавства, так і критеріям справедливості та добросовісності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Так, адвокатом Смагіною Ганною Юріївною було подано до суду позовну заяву в межах даної справи, при цьому вчинення такої процесуальної дії презюмує здійснення адвокатом аналізу обставин справи, збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення клієнту прав і обов`язків; підготовку, оформлення позовної заяви, здійснення розрахунку ціни позову (включаючи розрахунок неустойки, % річних, інфляційних втрат та ін. нарахувань), судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи.

Таким чином, надання таких послуг не потребує додаткового підтвердження, оскільки подання даної позовної заяви вже підтверджує їх фактичне надання адвокатом позивачу.

Пунктом 3 Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги, передбачено, що компенсації підлягають витрати адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє та поштові витрати (1 год./1 000,00 грн.).

При цьому, обсяг, вартість та факт понесення таких витрат не є очевидним, тому підлягає підтвердженню відповідними доказами (платіжні доручення, квитанції, фіскальні чеки, тощо). Однак матеріали справи вказаних доказів не містять.

Крім того, пунктом 3 Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги, визначено, що адвокатом, зокрема, було надано послуги з підготовки, оформлення та подачі заяв та клопотань з процесуальних питань та участь адвоката у судових засіданнях, однак жодних процесуальних заяв та клопотань в межах даної справи адвокатом подано не було, а розгляд справи №910/13559/24 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто жодного засідання у даній справі не було.

Таким чином, здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме - у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, суд вважає обґрунтованим розмір витрат у сумі 4 000,00 грн., які підлягають розподілу у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3; ідентифікаційний код: 36716128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (03006, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 57/3; ідентифікаційний код: 23522853) заборгованість у розмірі 78 451 (сімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн. 20 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 020 (п`ять тисяч двадцять) грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 2 161 (дві тисячі сто шістдесят одна) грн. 10 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 25 коп. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 3 999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн.75 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 13.01.2025

Суддя О.А. Грєхова