ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2025 р. Справа №914/1774/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Креховецького Олега Богдановича бн від 10.10.2024 (вх. суду від 10.10.2024 № 01-05/2852/24)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 (повний текст складено 24.09.2024, суддя З.В. Горецька)

у справі № 914/1774/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Косика Степана Володимировича, с. Братковичі Львівська обл.

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Креховецького Олега Богдановича, с. Гериня, Івано-Франківська обл.

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів попередніх інстанцій:

Фізична особа-підприємець Косик Степан Володимирович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Креховецького Олега Богдановича про стягнення заборгованості в розмірі 186 050,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на невиконання умов договору про надання послуг з ремонту транспортного засобу, укладеного між ФОП Косик Степан Володимирович та ФОП Креховецький Олег Богданович в частині оплати за надані послуги з ремонту транспортного засобу марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 180 250 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ФОП Креховецького Олега Богдановича на користь ФОП Косика Степана Володимировича грошові кошти з ремонту транспортного засобу марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 186 050,00 грн, інфляційні втрати 2 428, 34 грн, 3% річних 1 753,75 грн, судовий збір 3 028,00 грн та 25 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт виконання робіт підтверджується наступними доказами: скріном телефонних дзвінків та листування через мессенджер «Вайбер» датовані 29.01.024 та 14.02.2024, з якого вбачається що відповідач прийняв роботу й не заперечував вартості деталі. Також виконання робіт підтверджується рахунком №ЛА-00425 від 12.02.2024 на технічне обслуговування ТОВ «КС ТІР Сервіс», яке працює з позивачем за Договором про співробітництво від 01.04.2020, калькуляцією №ЛА-00425 від 12.02.2024, актом виконаних робіт №ЛА -00425 від 12.02.2024, укладеним між ТОВ КС ТІР СЕРВІС та ТЗДВ «Львівська автобаза №1», що є безаперечним фактом виконання роботи саме ремонту транспортного засобу марки "DAF" державного номера НОМЕР_1 , сідловий тягач XLRTE47MSOE942519, належного відповідачеві.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Фізична особа підприємець Креховецький Олег Богданович подав апеляційну скаргу, у якому просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24 повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апелянт стверджує що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки виходячи із змісту ч. 2 ст. 118 ГПК України та враховуючи факт подання відповіді на відзив після закінчення призначеного судом строку (п. 4 ухвали від 18 липня 2024 року) відповідь на відзив позивача слід було залишити без розгляду та повернути разом із доданими документами. Наведене твердження, прохання відповідача судом першої інстанції проігноровано.

Також скаржник зазначає, що матеріали справи не містять наряду-замовлення №84 від 26 січня 2024 року, і відповідно, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення керувався доказом, який відсутній у матеріалах справи.

На думку апелянта, безпосередньому виконанню ремонтних робіт колісного транспортного засобу передує укладення договору між Замовником та Виконавцем, який має відповідати вимогам визначеним ст.25 Закону України «Про автомобільний транспорт» та враховуючи суб`єктний склад таких взаємовідносин суб`єкти господарювання, то скаржник вважає Договір мав бути укладений у письмовій формі.

Крім цього, скаржник звертає увагу суду, що матеріали справи не містять жодного доказу про узгодження переліку та вартості ймовірних ремонтних робіт станом на 26 січня 2024 року, такі роботи не погоджувались відповідачем.

Фізична особа-підприємець Косик Степан Володимирович відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.10.2024 справу № 914/1774/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 у справі № 914/1774/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Креховецького Олега Богдановича на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24.та ухвалено здійснити розгляд справи № 914/1774/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 ГК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, інші умови необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом частин першої та восьмої статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем до матеріалів справи долучено скриншоти електронної пошти та месенджера «Вайбер», відповідно до яких між сторонами здійснювалось листування щодо ремонту автомобіля.

Позивач, ФОП Косик Степан Володимирович перебував у співробітництві з ТОВ КС ТІР СЕРВІС на підставі Договору про співробітництво від 01.04.2020 за яким відбулося об`єднання зусиль та користування спільно власними і орендованими приміщеннями, інструментами і основними засобами з метою досягнення спільної мети та ремонту вантажних автомобілів. Сторони знаходяться за однією юридичною адресою і користуються електронною поштою: .

З даної електронної пошти здійснювалось листування позивача з відповідачем. Електронна пошта «Gmail» відповідача ФОП Креховецького Олега Богдановича підписана Креховецький Олег електронна адреса якої: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.12.2024 у справі № 907/439/22).

Слід зазначити, що відповідач не заперечує електронного листування з позивачем, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що транспортний засіб щодо якого існує спір, передавався позивачу лише для комп`ютерної діагностики.

Згідно з усталеною позицією Верховного Суду (наведеною, наприклад, у постанові Касаційного господарського суду від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19) визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, згідно яких позивач передав відповідачеві для ремонту транспортний засіб марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 і в даному випадку, електронне листування між сторонами є належним доказом, оскільки таке дає можливість суду встановити авторів цього листування.

Проте, суд попередньої інстанції зробив такий висновок: «Зміст даного листування можна встановити по прінтскріну документів якими обмінювалися сторони, а саме 31.01.2024, рахунок № KW-00000063 від 31 січня 2024 року про технічне обслуговування на суму 180 250,00 грн з калькуляцією наданих послуг ремонту транспортного засобу марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 ».

У постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, касаційний господарський суд вказав, що надана позивачем роздруківка електронної переписки з відповідачем (паперова копія знімка екрана монітора комп`ютера) не є належним доказом відправлення позивачем та отримання відповідачем письмової заявки про надання послуг за договором. З копії знімка екрана монітора комп`ютера не вбачається, лист якого саме змісту було відправлено на електронну адресу. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Слід зазначити, що з електронного листування між сторонами не є можливим встановити які саме рахунки були надіслані відповідачу, ні тема електронного документа, ні pdf файл, який відображено на скриншоті не містять номеру чи дати такого рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, про що і зазначено позивачем у позові та не заперечується відповідачем, між сторонами існували договірні відносини протягом тривалого часу та позивач вказав, що раніше відповідач належним чином виконував умови договору.

Зокрема, матеріали справи містять платіжні інструкції від 17.10.2023, від 31.10.2023 (том 1, а.с. 61-62), відповідно до яких ФОП Креховецький О.Б. перерахував кошти ФОП Косику С.В., згідно рахунків. Також позивачем до позову долучено скриншоти електронної пошти, відповідно до яких позивачем було надіслано відповідачу рахунок та калькуляцію також 24.11.2023 об 12:31 год (том 1, а.с. 26).

Крім цього, позивач надав суду два рахунки № KW-00000063 від 31 січня 2024, у яких зазначена однакова сума (180 250 грн), проте у рахунку, долученому до позову (том 1, а.с. 67) вказано «дата виїзду 31.01.2024» та відображена одна послуга «технічне обслуговування», у рахунку, долученому до відповіді на відзив (том 1, а.с. 140) «дата виїзду 05.03.2024» та конкретизовано зміст наданої послуги у шістнадцяти рядках.

Відтак, здійснивши послідовний аналіз вищенаведеного у сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданого позивачем електронного листування є можливим встановити зміст даного листування, та саме те, що позивач надіслав відповідачу рахунок № KW-00000063 від 31 січня 2024 року про технічне обслуговування на суму 180 250,00 грн з калькуляцією наданих послуг ремонту транспортного засобу марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім цього, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначає про «наряд замовлення №84 від 26 січня 2024», однак жодного наряду-замовлення матеріали справи не містять.

У матеріалах справи наявний цивільно-правовий договір №1 від 26 січня 2024 укладений між Косиком Артуром Миколайовичем (Виконавець) та ФОП Косик Степаном Володимировичем (Замовник), відповідно до пунктів 1.1 та 2.1 якого, Виконавець зобов`язується здійснити ремонт тягача DAF XF105 BC2566MO XLRTE47MS0E942519.

До матеріалів справи долучено також підписаний акт приймання передачі послуг №1 від 29.01.2024, відповідно до якого на вказаному транспортному засобі ОСОБА_1 здійснив наступні роботи: демонтаж-монтаж голови блока двигун, розбирання двигуна, діагностику несправності двигуна, розбирання-збирання голови блока двигуна, підготовку до ремонту, зборку двигуна, діагностику форсунок, демонтаж монтаж КПП.

Варто зауважити, що матеріали справи не містять жодного документу, підписаного двома сторонами позивачем та відповідачем.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2023 у справі № 910/16093/18 дійшов наступних висновків: "За змістом статті 76 ГПК України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення обставин справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову".

Допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 913/38/20, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 26.02.2021 у справі № 908/2847/19, від 14.04.2021 у справі № 910/7431/19).

Відповідно до висновку, викладеного у п.п. 72-73 постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18: «Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019у справі № 917/2101/17)».

Колегія суддів враховує, що предметом цивільно-правового договору від 26.01.2024, укладеного між Косиком Артуром Миколайовичем (Виконавець) та ФОП Косик Степаном Володимировичем (Замовник) є виконання робіт ремонт тягача DAF XF105 BC2566MO XLRTE47MS0E942519, який належить на праві власності відповідачу (що ним не заперечується), у п. 2.1 вказаного договору зазначено, що Виконавець надає такі послуги: демонтаж-монтаж голови блока двигун, розбирання двигуна, діагностику несправності двигуна, розбирання-збирання голови блока двигуна, підготовку до ремонту, зборку двигуна, діагностику форсунок, демонтаж монтаж КПП.

У п. 4.1 Договору вказано що вартість робіт становить 45 000 грн та скриншоти листування через мессенджер «Вайбер» датовані між сторонами 29.01.024 та 14.02.2024, згідно якої позивач чітко написав вартість технічного ремонту головки блока циліндрів позначено в листуванні як «голову зробили» становлять 44 500,00 грн.

Таким чином, враховуючи те, що доводи скаржника базуються виключно на усних запереченнях, не підтверджених належними доказами, беручи до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18, відповідно до яких існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежним, колегія суддів дійшла висновку стосовно наявності факту виконання робіт з ремонту транспортного засобу DAF XF105 BC2566MO, які зазначені у п. 2.1 Договору від 26.01.2024 на суму 44 500 гривень.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні робить також висновок: « виконання робіт підтверджується рахунком №ЛА-00425 від 12.02.2024 на технічне обслуговування ТОВ «КС ТІР Сервіс», яке працює з позивачем за Договором про співробітництво від 01.04.2020, калькуляцією №ЛА-00425 від 12.02.2024, актом виконаних робіт №ЛА -00425 від 12.02.2024, укладеним між ТОВ КС ТІР СЕРВІС та ТЗДВ «Львівська автобаза №1», що є безаперечним фактом виконання роботи саме ремонту транспортного засобу марки "DAF" державного номера НОМЕР_1 , сідловий тягач XLRTE47MSOE942519, належного відповідачеві».

Проте, позивач у позові не повідомляв суд першої інстанції про наявність укладеного договору між ТОВ КС ТІР СЕРВІС та ТЗДВ «Львівська автобаза №1».

Так, ухвалою господарського суду Львівської області від 18 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та пунктом 4 резолютивної частини даної ухвали встановлено позивачу строк впродовж 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов для подання відповіді на відзив.

Відзив на позовну заяву було подано через підсистему Електронний суд 02 серпня 2024 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції № 1473678 від 02 серпня 2024 року, яка є додатком до відзиву, вбачається, що відзив на позовну заяву було доставлено позивачеві 02 серпня 2024 року об 13 год. 31 хв.

Відтак, виходячи із строку на подання відповіді на відзив, встановленого судом в п. 4 ухвали від 18 липня 2024 року, останнім днем строку на подання відповідні на відзив було 07 серпня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на відзив сформовано позивачем в підсистемі Електронний суд 13 серпня 2024 року, надійшов до суду першої інстанції 14 серпня 2024 року.

З наведеного слідує, що подання відповіді на відзив з відповідними документами здійснено з пропуском строку встановленого п. 4 ухвали Господарського суду Львівської області від 18 липня 2024 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Норма ч. 2 ст.80 ГПК України покладає на позивача обов`язок подати докази разом із позовною заявою.

Згідно ч. 4 ст.80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач не подав та матеріали справи не містять клопотань про поновлення строку на подання відповіді на відзив та долучених доказів із зазначенням обґрунтованих причин пропуску строку на подання такого.

Водночас відповідач у запереченні на відповідь на відзив від 19 серпня 2024 року зазначав суду першої інстанції, що докази, подані позивачем в порушення норм процесуального права та просив суд залишити такі без розгляду.

Проте, судом першої інстанції не вирішено клопотання відповідача про залишення відповіді на відзив з додатками без розгляду, також в оскаржуваному рішенні судом не вказано мотивів, на підставі яких суд взяв до уваги докази, подані з пропуском процесуального строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та залишення без розгляду відповіді на відзив від 13.08.2024 (вх. суду першої інстанції № 20229/24 від 14.08.2024).

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодного документу, підписаного двома сторонами позивачем та відповідачем, оцінюючи подані сторонами докази в сукупності, обставини справи з огляду на їх вірогідність, апеляційний суд вважає підставним задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 44 500,00 грн.

Крім цього, 19.08.2024 через систему Електронний суд надійшла до суду першої інстанції заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000,00 грн.

Як було вказано вище, оскаржуваним рішенням присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема, 25 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів справи: ордер на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт від 15.08.2024, договір №01/2006/24 про надання правової допомоги від 20.06.2024.

Слід зазначити, що представництво адвоката в суді першої інстанції зводилось виключно до підготовки позовної заяви у цій справі.

Так, ухвалою про відкриття провадження у цій справі суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та як зазначено вище, апеляційний суд у цій справі вказав про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та залишив без розгляду поданий позивачем відповідь на відповідь на відзив на позовну заяву.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, відповідно до яких: суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

З огляду на вказане, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, складність справи, апеляційний суд зазначає, що присудженні до стягнення судом першої інстанції 25 000 грн судових витрат не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру і ці витрати не є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Відтак, колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000,00 грн та зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 гривень.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи підприємця Креховецького Олега Богдановича підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24 частковому скасуванню.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений судовий збір Фізичною особою-підприємцем Креховецьким Олегом Богдановичем при поданні апеляційної скарги, підлягає частковому відшкодуванню скаржнику за рахунок Фізичної особи-підприємця Косика Степана Володимировича.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 255, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Креховецького Олега Богдановича бн від 10.10.2024 (вх. суду від 10.10.2024 № 01-05/2852/24) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24 скасувати частково. Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов Фізичної особи-підприємця Косика Степана Володимировича до відповідача Фізичної особи-підприємця Креховецького Олега Богдановича про стягнення 186 050,00 гривень задоволити частково.

Стягнути з ФОП Креховецького Олега Богдановича (РНОКПП: НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ФОП Косика Степана Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти з ремонту транспортного засобу марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 44 500 гривень, 724,30 гривень судового збору та 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.»

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі № 914/1774/24 залишити без змін.

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з ФОП Косика Степана Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ФОП Креховецького Олега Богдановича (РНОКПП: НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) 3 455,55 гривень судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М Бойко

суддя Г.Г. Якімець