ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"09" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5680/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву (вх. № 2-16/25 від 07.01.2025) Акціонерного товариства РАЙФФАЙЗЕН БАНК про забезпечення позову у справі № 916/5680/24

за позовом Акціонерного товариства РАЙФФАЙЗЕН БАНК (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; )

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю ВІКОН ЛТД (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77; ),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛОДКИЙ СВІТ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2; ),

3) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

4) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про стягнення 6 150 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство РАЙФФАЙЗЕН БАНК, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІКОН ЛТД (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛОДКИЙ СВІТ (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3) та ОСОБА_2 (відповідач-4), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 010/Д2-2- КБ/130 від 07.04.2021 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/Д2-2-КБ/001 від 19.01.2017 у сумі 6 150 000,00 грн.

В обґрунтування позову покликається на порушення відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним та Генеральним договором в частині своєчасного та належного виконання зобов`язань щодо сплати заборгованості по тілу кредиту. Водночас зазначає про укладення з відповідачами-2, -3, -4 договорів поруки на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, з посиланням на умови договорів поруки та ст.ст. 553, 554 ЦК України, просить стягнути спірну заборгованість солідарно з усіх відповідачів.

Ухвалою від 30.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5680/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.01.2025 о 10:20.

07.01.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме:

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2011 р.в., № куз. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 ;

-автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER VELAR, 2020 р.в., № куз. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2010 р.в., № куз. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 ;

Позивач вважає, що для забезпечення виконання рішення суду по даній справі, у разі задоволення позовних вимог, необхідним є вжиття запропонованих заходів забезпечення позову. Накладення арешту на майно, на переконання позивача, є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту його прав та інтересів.

Позивач наголошує, що на спірному майні відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження відповідачами та останні, без жодних перешкод, можуть його відчужити до ухвалення рішення у даній справі, що унеможливить відновлення прав та інтересів позивача за рахунок цього майна.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства РАЙФФАЙЗЕН БАНК про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки:

- у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23);

- можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Необхідно відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів (пункт 24);

- накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (пункт 30);

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (пункт 31).

Предметом позову у справі, що розглядається, є солідарне стягнення з відповідачів 6 150 000,00 грн за Кредитним договором № 010/Д2-2- КБ/130 від 07.04.2021 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/Д2-2-КБ/001 від 19.01.2017, а отже виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі, до яких заявлено вимогу майнового характеру, необхідну суму грошових коштів для виконання рішення.

При цьому суд враховує, що 05.11.2020 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором між Банком та відповідачем-3, як Поручителем, укладено Договір поруки № 12/Д2-2-КБ/155, за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з відповідачем-1 за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Також, 05.11.2020 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором між Банком та відповідачем-4, як Поручителем, укладено Договір поруки № 12/Д2-2-КБ/156, за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з відповідачем-1 за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, позивач у цій справі позиціонує відповідачів -3, -4 (поручителів за договорами поруки), поряд з відповідачем-1 (позичальником за кредитним договором), як солідарних боржників.

Належність відповідачу-3 та відповідачу-4 рухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт як захід забезпечення позову, останній підтвердив листом Головного сервісного центру МВС № 31/3823АЗ-178-2025 від 03.01.2025 у відповідь на адвокатський запит.

З урахуванням викладених вище обставин, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на майно відповідача-3 та відповідача-4 є додатковою гарантією, що рішення суду буде виконано та позивач отримає задоволення своїх вимог, у разі задоволення позову судом.

При цьому слід зазначити, що у разі задоволення позову у цій справі про стягнення грошових коштів за кредитним договором, відповідачі матимуть можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у них грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно, на яке накладено арешт.

Крім того, суд враховує, що встановлення обставин щодо можливого вибуття майна з власності відповідачів, його зменшення або зникнення є застосуванням завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Подібний висновок, який суд враховує на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України, викладено в Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

За таких обставин суд вважає, що заявником дотримано вимоги щодо наведеного стандарту доказування.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на рухоме майно відповідачів-3, -4 в межах ціни позову у розмірі 6 150 000,00 грн, а саме:

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2011 р.в., № куз. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 ;

-автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER VELAR, 2020 р.в., № куз. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2010 р.в., № куз. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 ;

Приймаючи до уваги, що вказані заходи забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд доходить висновку, що вжиття саме таких заходів є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача-3 та відповідача-4, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

Водночас, суд зазначає, що відповідач-3 та відповідач-4 не позбавлені права звернутися до Господарського суду Одеської області з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. № 2-16/25 від 07.01.2025) Акціонерного товариства РАЙФФАЙЗЕН БАНК про забезпечення позову у справі № 916/5680/24 задовольнити.

2. Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно в межах розміру суми позовних вимог (6 150 000,00 грн), а саме:

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2011 р.в., № куз. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 ;

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER VELAR, 2020 р.в., № куз. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2010 р.в., № куз. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 .

Стягувач: Акціонерне товариство РАЙФФАЙЗЕН БАНК (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ).

Боржник-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Боржник-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили 09 січня 2025 р. та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Волков Роман Володимирович