номер провадження справи 19/128/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2024 Справа № 908/1982/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. при секретарі судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом: Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, 137, ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872)

про стягнення 737 917,70 грн

за зустрічним позовом: Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872)

до відповідача Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, 137, ідентифікаційний код 32121458)

про визнання Договору недійсним

представники сторін

від позивача (за первісним позовом): Шикун В.О., дов. № 803/20-24 від 08.05.2024

від відповідача (за первісним позовом): Чорнуха Є.В., довіреність №6- Дне/24 від 27.11.2023(в режимі відеоконференції)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява (вх. № 2188/08-07/24) Концерну Міські теплові мережі до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго про стягнення 737 917,70 грн заборгованості за теплову енергію.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 2,3, 193, 232, 275, 277 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 628, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, і обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії № 81010131 від 11.10.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 18.07.2024, здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1982/24 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.

Ухвалою суду від 23.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1982/24, присвоєно справі номер провадження 19/128/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29.07.2024 від Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, через підсистему Електронний суд, надійшла письмова заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідно до якої просить суд перейти до розгляду справи № 908/1982/24 за правилами загального позовного провадження.

01.08.2024 від Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, через підсистему Електронний суд, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Позивач до позовної заяви не надав доказів того, що саме Концерн «Міські теплові мережі» визначений місцевим органом самоврядування як виконавець комунальних послуг на території де знаходяться об`єкти Відповідача, а саме м. Запоріжжя вул.Штурмова 2 А.

Відповідач стверджує, що не отримував від Позивача проект договору № 81010131 від 11.10.2021 про надання послуг з постачання теплової енергії, доказів отримання проекту договору з боку АТ «ДТЕК Дніпроенерго» відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» Концерн «Міські теплові мережі» до позовної заяви не надав. Відповідачем не вчинено дій направлених на приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) як то вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Також підтвердженням відсутності отримання Відповідачем послуг з постачання теплової енергії є опломбування засувки на межі розподілу тепломережі до об`єктів Відповідача за адресою: м.Запоріжжя вул. Штурмова 2А від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується актами від 21.03.2016 р., від 05.12.2019 р, від 25.07.2024 р., підписаними працівниками Позивача та Відповідача. Позивач обізнаний про опломбування засувки на межі розподілу тепломережі, що, на думку відповідача, дає підстави вважає договір № 81010131 від 11.10.2021 про надання послуг з постачання теплової енергії не укладеним.

Відповідач стверджує, що підставою для нарахування споживачу плати за спожиту енергію у будь-якому випадку має бути факт надання теплопостачальною організацією відповідної послуги споживачу. Обов`язок споживачів сплачувати умовно-постійну частину тарифу у разі відсутності факту надання послуг теплопостачання, не передбачений положеннями чинного законодавства, в тому числі, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Також Відповідач вважає, що право Позивача встановлювати двоставкові тарифи на теплову енергію не створює для споживача, якому відповідна послуга не надається, оплачувати ту або іншу частину тарифу.

З посиланням на правову позицію наведену в рішенні Южного міського суду Одеської області по справі №519/795/23, відповідач вважає безпідставними вимоги Позивача про стягнення заборгованості за умовно-постійну частину тарифу з листопада 2021 року по січень 2024 року послуги з постачання теплової енергії об`єктів Відповідача за адресою: м.Запоріжжя вул. Штурмова 2А.

05.08.2024 ухвалено розгляд справи № 908/1982/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 05.09.2024.

До Господарського суду Запорізької області через підсистему Електронний суд надійшла зустрічна позовна заява (вх. № 2299/08-07/24 від 31.07.2024) Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго до Концерну Міські теплові мережі про визнання Договору № 81010131 від 11.10.2021 недійсним, який обґрунтовано наступним.

Позивач за зустрічним позовом заяву приєднання до умов договору № 81010131 (акцептування договору) на адресу Відповідача за зустрічним позовом не надсилав, акти та рахунки про надання послуг теплопостачання та постачання гарячої води зі сторони Відповідача за зустрічним позовом не отримував, послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за спірний період за адресою : м.Запоріжжя вул. Штурмова 2А не отримував, тобто Позивач за зустрічним позовом не підтвердив своїми діями акцептування укладення договору № 81010131 централізованого опалення та постачання гарячої води, як вважає Відповідач за зустрічним позовом, запропонованого Позивачу за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом зазначає про відсутність загальної вимоги, додержання якої є необхідним для чинності правочину відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, а саме волевиявлення учасника правочину (Позивача по зустрічному позову) при укладанні Договору № 81010131 від 11.10.2021р. Враховуючи допущені порушення при укладанні договору, можна дійти висновку, що сторони уклали договір № 81010131 від 11.10.2021 р., який не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, отже є фіктивним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. На підставі вищевикладеного слід дійти висновку, що договір №81010131 від 11.10.2021 р. є фіктивним.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.07.2024, зазначена зустрічна позовна заява передана на розгляд судді Давиденко І.В., в провадженні якої перебуває справа № 908/1982/24.

05.09.2024 позивачем за первісним позовом через підсистему Електронний суд подано до суду відповідь на відзив, яким Концерн «Міські теплові мережі» заперечує проти доводів позивача за зустрічним позовом, договір вважає укладеним, тому що АТ «ДТЕК Дніпроенерго» жодних заперечень не надавалось на направлений йому проект договору. Рахунки відповідачу направлялись через систему M.E.Doc (яке являє собою - поширене українське програмне забезпечення для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді). На рахунках за постачання теплової енергії по договору № 81010131, які були надіслані Відповідачу по програмі M.E.Doc є відмітка «Документ доставлено контрагенту». На зворотній стороні рахунка, є відмітка про дату та час направлення. Отже, Відповідач також у своїй господарській діяльності використовує програму M.E.Doc.

На підставі Порядку «формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. №869 друга ставка (умовно-постійні витрати) це плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди. Умовно-постійна частини тарифу для приміщень/будівель розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача. Теплове навантаження будівлі (для проведення нарахувань) за адресою вул. Штурмова, 2А складало 0,385001 Гкал/год.

Відповідачем не надано підтверджуючих документів щодо відключення будівлі від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання), у відповідності до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169 (далі Порядок №169). Як наслідок Позивач не має підстав діяти в супереч приписами нормативно правових актів та договору, в зв`язку з чим за період з 01.11.2021 р. по 31.01.2024 р. нараховано умовно-постійну частину тарифу.

Ухвалою суду від 05.08.2024 зустрічна позовна заява залишена без руху, позивачу за зустрічним позовом надано строк для усунення недоліків до 13.08.2024.

12.08.2024 позивачем за зустрічним позовом через підсистему Електронний суд подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14.08.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та призначено судове засідання на 05.09.2024.

Ухвалою суду від 05.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 03.10.2024.

02.10.2024 через підсистему Електронний суд від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

03.10.2024 через підсистему Електронний суд від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.10.2024 відкладено підготовче засідання на 07.11.2024.

Ухвалою суду від 07.11.2024 у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено, підготовче засідання відкладено на 21.11.2024.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, судове засідання перенесено на 04.12.2024.

19.11.2024 через підсистему Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю Інтеренергосервіс надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору за зустрічним позовом про визнання недійсним Договору № 81010131 від 11.10.2021.

Ухвалою суду від 25.11.2024 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору по справі № 908/1982/24 повернуто заявнику Товариству з обмеженою відповідальністю Інтеренергосервіс.

04.12.2024 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 24.12.2024.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 24.12.2024 заслухано вступне слово представників сторін.

Позивач первісний позов підтримав, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором, прости зустрічних позовних вимог заперечив, не вбачає підстав для визнання договору недійсним.

Відповідач проти первісного позову заперечив, зазначив, що послуги не споживав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зустрічний позов підтримав, просить визнати договір № 81010131 від 11.10.2021 недійсним.

В засіданні суду здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору.

У судовому засіданні 04.12.2024, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.

Представник позивача в судовому засіданні 24.12.2024 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову- відмовити.

Представник відповідача проти первісного позову заперечив, зустрічні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд після виходу з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності Концерну МТМ (позивача у справі) є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно з пунктом 2.2 Статуту Концерну «МТМ», предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго» на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова 2А, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2024.

На адресу відповідача позивач надсилав додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії у гарячій води № 100013 від 01.10.2006р., разом із додатковою угодою відповідачу було надіслано Договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії № 81010131 від 11.10.2021, що підтверджується фіскальним чеком від 06.01.2022, накладною Укрпошта від 06.01.2022, описом вкладення у конверт.

Згідно з ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до приписів ч.4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу до нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, 2А.

Нежитлова будівля по вул. Штурмова, 2А в м.Запоріжжі обладнана приладом комерційного обліку теплової енергії, проте засувка на межі розподілу тепломережі до об`єктів відповідача за адресою: м.Запоріжжя вул. Штурмова 2А від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води опломбована з 2016 року, в зв`язку з чим обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування.

Факт надання позивачем послуги з теплопостачання до спірного приміщення відповідачем заперечується з підстав опломбування засувки на межі розподілу тепломережі до об`єктів відповідача за адресою: м.Запоріжжя вул. Штурмова 2А від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Факт опломбування підтверджується актами від 21.03.2016 р., від 05.12.2019 р, від 25.07.2024 р., підписаними працівниками позивача та відповідача.

Позивач вказував, що відповідачу було надано послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 на загальну суму 737 917,70 грн, що підтверджується розрахунком суми основного боргу за договором № 81010131, а також детальною інформацією по нарахуванням споживача за спірний період.

Відповідачем заяв щодо відключення будівлі від ЦО та/або ГВП на розгляд органу місцевого самоврядування відповідно до чинного законодавства не подавалось.

З дотриманням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» позивачем виписано відповідачу рахунки за надані послуги за постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) за період з листопада 2021 по січень 2024 на загальну суму 737 917,70 грн.

Рахунки відповідачу направлялись через систему М.Е.Doc та містять відмітку «документ доставлено контрагенту», а також дані про дату та час направлення.

Позивач посилався на те, що відповідачу надано послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по січень 2024 на суму 737 917,70 грн, натомість, відповідач свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг не виконав.

Невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 Цивільного кодексу України).

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання, Законом України "Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України.

Спірна будівля обладнана приладом комерційного обліку теплової енергії, засувка якого опломбована , що відображено в актах, складених на підтвердження опломбування від 21.03.2016 р., від 05.12.2019 р, від 25.07.2024 р.,

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон) з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Як вже було встановлено вище, на адресу відповідача позивач надсилав додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії у гарячій води № 100017 від 01.10.2006 р., разом із Додатковою угодою відповідачу було надіслано Договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії № 81010131 від 11.10.2021.

Зазначені додаткова угода та договір направлені відповідачу на адресу : м.Запоріжжя, вул.Добролюбова, 20, яка є місцем реєстрації юридичної особи, та дані про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідачем не доведено належними доказами неотримання договору від позивача, а заперечення щодо направлення договору відповідачу спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними встановленими судом фактами.

Доказів відмови Споживача від укладання Договору матеріали справи не містять, отже Договір про надання послуг з постачання теплової енергії № 81010131 від 11.10.2021 є укладеним.

Також матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до органів місцевого самоврядування про відключення будівлі від ЦО та/або ПГВ, а тому вказане приміщення вважається приєднаним до мережі ЦО та ПГВ.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Концерном Міські теплові мережі для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021р. № 374 (зі змінами) та Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 21.10.2022 №391.

Пунктом 32 Правил №830 плата за послуги розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (п. 19 Договру). Відповідно до п. 20 Договору вартістю послуг є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до Порядку № 869 двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної). Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками.

Перша ставка (умовно-змінні витрати) плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.

Друга ставка (умовно-постійні витрати) плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.09.2024 7 навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди. Умовно-постійна частини тарифу для приміщень/будівель розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.

Теплове навантаження будівлі (для проведення нарахувань) за адресою вул. Штурмова, 2А складало 0,385001 Гкал/год.

Факт надання послуги з постачання теплової енергії за адресою м. Запоріжжя, вул. Штурмова,2А, підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального періоду, які надані до матеріалів справи та розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради, та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Судом встановлено, що відповідно до актів періодичної перевірки приладів обліку теплової енергії та гарячої води від 21.03.2016, 05.12.2019, та акту обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 25.07.2024, складених Концерном «Міські теплові мережі» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, 2А, запорні арматури на трубопроводі закриті та опломбовані, пломби не пошкоджені.

Щодо нарахування відповідачу заборгованості, судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з листопада 2021 по січень 2024 суму 737 917,70 грн саме за другою ставкою (умовно-постійні витрати).

Таким чином, оскільки відповідач є приєднаним до мережі центрального опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірним заявлення позивачем до стягнення заборгованості відповідача за другою ставкою (умовно-постійні витрати).

Позивачем при здійснені розрахунку за другою ставкою (умовно-постійні витрати) вірно визначено теплове навантаження, яке становить 0,385001 Гкал/год.

Таким чином, заявлена позивачем сума другої ставки (умовно-постійні витрати) в загальній сумі 737 917,70 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 підлягають задоволенню повністю в розмірі 737 917,70 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання договору недійсним.

Поняття та види правочинів визначені ст.202 Цивільного кодексу України, за якою правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати Договір №81010131 від 11.10.2021 недійсним з підстав не відповідності його вимогам закону, через не дотримання при його укладанні припису про волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також відповідач вважає договір фіктивним в зв`язку з допущенними порушеннями при його укладені та з посиланням на ст.234 ЦК України просить визнати фіктивний правочин недійсним.

Правові наслідки фіктивного правочину визначено статтею 234 ЦК України. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону «Про житлово-комунальні послуги».

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач)( ч.2ст.12 Закону).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Заперечення позивача за зустрічним позовом щодо дійсності договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. АТ «ДТЕК Дніпронерго» не доведено належними та допустимими доказами твердження про відсутність у нього волевиявлення, як учасника правочину на його вчинення.

Як вже зазначалось приписами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Тобто Законом передбачено вчинення активних дій з боку споживача в разі відмови від укладання договору про надання послуг з постачання теплової енергії, чого позивачем за зустрічним позов вчинено не було.

Договір є укладеним та дійсним з підстав викладених вище.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню повністю, вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 180, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, 137, ідентифікаційний код 32121458) 737 917 (сімсот тридцять сім тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн 70 коп. заборгованості.

3. Стягнути з Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, 137, ідентифікаційний код 32121458) 8 855 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 01 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано після виходу судді з відпустки, лікарняного 17.01.2025.

Суддя І.В. Давиденко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.