ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
18 грудня 2024 року Справа № 915/444/24
Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
секретаря судового засідання: Шевченко Т.В.,
представника позивача: Литвина А.С. (в режимі ВКЗ),
представника відповідача-1: Русс С.М.,
представника відповідача-2: не з`явився,
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Санстрім Груп,
до відповідача-1: Миколаївської обласної державної адміністрації,
відповідача-2: Первомайської міської ради Миколаївської області,
про: визнання недійсним договору оренди землі,-
Ухвалою суду від 22.10.2024 вказану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.11.2024.
Відповідач-1 у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні такої заяви посилаючись на наступне:
- позивач не довів розумність та співмірність витрат на правничу допомогу, а також їх фактичну наявність (реальність);
- серед заявлених шести судових засідань три не відбулись, зокрема: 29.05.2024, 27.06.2024 та 09.09.2024, а отже представник позивача участі у таких судових засіданнях не брав. Витрати за участь у судових засіданнях, які не відбулись, не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених позивачем;
- послуга з витребування доказів від Миколаївської обласної державної адміністрації шляхом підготовки та надсилання адвокатського запиту не може бути віднесена до послуг, які є необхідними, а тому така послуга не може бути врахована при розподілі судових витрат, понесених позивачем;
- фактично директором ТОВ Санстрім Груп і адвокатом, який надавав правову (правничу) допомогу товариству, є одна й та ж особа ОСОБА_1 .
Також, за змістом своїх заперечень відповідач клопоче про зменшення розміру заявлених до стягнення позивачем судових витрат.
18.11.2024 розгляд заяви не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 18.11.2024 розгляд заяви призначено на 11.12.2024.
У судовому засіданні 11.12.2024 судом оголошено перерву до 18.12.2024.
Відповідач-2 явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, у заяві б/н від 14.11.2024 просив суд відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та розгляд такої заяви провести без участі його представника.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Представники позивача та відповідача-1 в судовому засіданні 18.12.2024 підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.
У судовому засіданні 18.12.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12) ч.3 ст.2 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Водночас за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що в першій заяві по суті справи - позовній заяві позивачем зазначено, що докази, на підтвердження понесених витрат на правничу (правову) допомогу, та їх розміри, будуть надані в строки, передбачені ч.8 ст.129 ГПК України.
В обґрунтування заяви про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що між ним та Адвокатським бюро «Литвин» 12.01.2024 було укладено договір №01-12 про надання правової (правничої) допомоги.
За приписами ч.3 ст.56, ч.1 ст.58 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Судом встановлено, що позовна заява підписана, подана до суду через систему «Електронний суд»; представником позивача у судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду був Литвин Андрій Степанович, саме як адвокат за ордером серії АІ №1572699 від 20.03.2024, виданим Адвокатським бюро «Литвин» на підставі вказаного договору №01-12 від 12.01.2024 про надання правової (правничої) допомоги, який має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва серії ЧН №001264 від 17.03.2023 та відомості про якого розміщені в Єдиному реєстрі адвокатів України, а не як керівник позивача.
Судом прийнято до уваги, що приписи ГПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містять заборони щодо сумісності керівника товариства з обмеженою відповідальністю з діяльністю адвоката.
Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової (правничої) допомоги, акту надання послуг з зазначенням в ньому конкретного переліку послуг, які надано, із зазначенням вартості кожної з них, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат, а також співмірності зі складністю справи.
Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 29.12.2018 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Санстрім Груп» та відповідачем-1 - Миколаївською обласною державною адміністрацією.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2024, яке набрало законної сили 19.11.2024, у даній справі позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 29.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санстрім Груп» та Миколаївською обласною державною адміністрацією, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 254.

Судом, за результатами аналізу наданого позивачем акту надання правової (правничої) допомоги та матеріалів справи взято до уваги, що рівень складності справи - визнання недійсним укладеного між сторонами у даній справі договору оренди землі, - є незначним.

Суд вказує, що при незначному рівні складності справи вартість наданих послуг правничого характеру у сумі 28000,0 грн, - є значно завищеною та не відповідає критеріях реальності, розумності та співрозмірності.

Також, судом прийнято до уваги, що представником позивача у даній справі фактично прийнято участь лише в трьох судових засіданнях 22.07.2024, 01.10.2024 та 16.10.2024.

Суд, за результатами аналізу наданого позивачем акту надання правничої допомоги та матеріалів справи, вважає, що критеріях реальності, розумності та співрозмірності по даній справі буде відповідати вартість наданих позивачу послуг правничого характеру у сумі 8000,0 грн, виходячи із розрахунку:

- аналіз чинного законодавства, ознайомлення з практикою суду касаційної інстанції, надання правової консультації клієнту та формування єдиної правової позиції щодо предмету спору - 1000,0 грн;

- витребування доказів від Миколаївської обласної державної адміністрації, зокрема документів (розпоряджень) та інформації, шляхом підготовки та надсилання адвокатського запиту - 500,0 грн;

- підготовка позовної заяви з додатками, та подання їх до суду через систему «Електронний суд» - 3000,0 грн;

- участь в трьох судових засіданнях 22.07.2024, 01.10.2024 та 16.10.2024 в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду - 3000,0 грн;

- підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та подання її до суду через систему «Електронний суд» - 500,0 грн.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що виникнення спірних правовідносин стало наслідком неправильних дій як з боку відповідача-1 - Миколаївської обласної державної адміністрації, так і самого позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санстрім Груп», між якими було укладено оспорюваний договір оренди землі, суд вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат до 8000,0 грн та покласти такі витрати саме на відповідача-1 - Миколаївську обласну державну адміністрацію.

У відшкодуванні витрат на правничу допомогу в решті заявленої позивачем суми 20000,0 грн, - слід відмовити.

Керуючись ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129, ст.ст.221, 232, 233, 238, 240, 241, 244 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Санстрім Груп б/н від 18.10.2024 (вхід.№12652/24 від 21.10.2024) про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Миколаївської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санстрім Груп 8000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Санстрім Груп у відшкодуванні витрат понесених на правничу допомогу у сумі 20000,0 грн.

Додаткове рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне додаткове рішення складено 30.12.2024 року.

Суддя М.В.Мавродієва