ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2024 р. Справа№ 925/1632/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника ТОВ "Коллект центр" адвоката Арсемнікової І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 21.05.2024 (суддя Боровик С.С.)

у справі №925/1632/23

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 у справі № 925/1632/23 відхилено повністю грошові вимоги ТОВ "Коллект центр" до ОСОБА_1 на суму 35724,04 грн боргу та 6056 грн судового збору, припинено процедуру реструктуризації боргів боржника, припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника, арбітражного керуючого Рябчуна Романа Миколайовича, закрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, 06 червня 2024 року ТОВ "Коллект центр" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024, ухвалити нове рішення, яким включити вимоги ТОВ "Коллект центр" у розмірі 41780,04 грн до реєстру вимог кредиторів і повернутись до процедури реструктуризації боргів боржника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами договору факторингу було передбачено право фактора здійснювати наступне відступлення прав вимоги на користь будь-яких третіх осіб, а відтак укладення 10.03.2023 договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами новому кредитору ТОВ "Колект центр" відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 09.07.2024.

Арбітражний керуючий Рябчун Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 залишити без змін. За доводами арбітражного керуючого, договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 10.01.2023 є договором відступлення права вимоги, а тому укладений всупереч вимогам ст. 1083 Цивільного кодексу України та не може свідчити про виникнення у ТОВ "Коллект центр" права вимоги до ОСОБА_1 . Крім того, арбітражний керуючий повідомив про ненадання до заяви про грошові вимоги паспорту кредиту як додатка до кредитного договору.

09.07.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Поліщука В.Ю. на лікарняному з 08.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10.09.2024.

ТОВ "Коллект центр" подав відповідь на відзив, до якого додав паспорт споживчого кредиту та графік платежів до кредитного договору у спростування доводів арбітражного керуючого у відзиві, просив приєднати вказані докази до матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.09.2024.

В судовому засіданні 25.09.2024 оголошено перерву до 22.10.2024.

В судовому засіданні 22.10.2024 оголошено перерву до 17.12.2024.

В судовому засіданні 17.12.2024 взяв участь представник ТОВ "Коллект центр" в режимі відеоконференції, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції.

17.12.2024 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника ТОВ "Коллект центр", вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

За визначеннями ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.01.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

23.01.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у даній справі.

22.02.2024 ТОВ "Коллект центр" звернулось із заявою про грошові вимоги до боржника на сумі 35724,04 грн основного боргу за кредитними договорами та 6056 грн судового збору.

Грошові вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений Договір про надання фінансових послуг №637 "Стандартний", за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 2200 грн.

17.03.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений Договір про надання фінансових послуг №873 "Стандартний", за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 200 грн.

В подальшому, 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (Клієнт) та ТОВ "Вердикт капітал" (Фактор) був укладений Договір факторингу №1-12, за умовами якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило за плату на користь ТОВ "Вердикт капітал" право грошової вимоги на загальну суму 60168947 грн, в тому числі й право вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеними Договорами фінансових послуг (кредитними договорами).

10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" (Первісний кредитор) та ТОВ "Коллект центр" (Новий кредитор) був укладений Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, за умовами якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило шляхом продажу, а ТОВ "Вердикт капітал" набуло права вимоги до боржників, в тому числі й право вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеними Договорами фінансових послуг.

Саме, Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги став підставою для заявлення ТОВ "Коллект центр" як кредитором грошових вимог до боржника у даній справі.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до частини першої статті 1078, статті 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Договір факторингу має такі ознаки: предметом є надання фінансової послуги за плату; мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим у статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що факторинг являється кредитною операцією.

Таким чином, договір факторингу як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних з грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 761/44364/18 (провадження № 61-11248св20).

Так, в обгрунтування грошової вимоги до боржника, тобто свого статусу кредитора у справі про неплатоспроможність боржника, ТОВ "Коллект центр" посилається на укладений 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" (Первісний кредитор) та ТОВ "Коллект центр" (Новий кредитор) Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, в тому числі і до боржника.

В той же час, як вірно установив суд першої інстанції, ТОВ "Вердикт капітал" набув право грошової вимоги до боржника на підставі укладеного 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (Клієнт) та ТОВ "Вердикт капітал" (Фактор) Договору факторингу №1-12, за умовами якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило за плату на користь ТОВ "Вердикт капітал" право грошової вимоги на загальну суму 60168947 грн за Договорами фінансових послуг, в тому числі й право вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1083 Цивільного кодексу України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Отже, в будь-якому випадку, наступне відступлення права грошової вимоги, а відтак і заміна кредитора у первісному зобов`язанні (договорі про надання фінансових послуг від 01.03.2021 та від 17.03.2021) може бути здійсненне фактором лише на підставі договору факторингу.

Умовами Договору факторингу №1-12 передбачене право фактора здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі (пункт 2.5), втім, як було зазначено колегією суддів вище, таке відступлення має відбуватись відповідно до положень Глави 73 "ФАКТОРИНГ" Цивільного кодексу України, тобто шляхом укладення договору факторингу, у якому попередній фактор буде виступати клієнтом, а наступний (новий) кредитор (особа, до якої переходять право вимоги до боржника) - фактором.

Оскільки, скаржник заявив грошові вимоги до боржника на підставі договору відступлення права вимоги (купівлі-продажу права вимоги), а не договору факторингу, то належить погодитись з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, заявником не доведено перехід до нього права вимоги до боржника, оскільки не відбулось заміни кредитора у первісному зобов`язанні (кредитних договорах), а відтак у суду відсутні підстави для визнання заявлених грошових вимог до боржника.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що укладення договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 10.03.2023 відповідає вимогам законодавства з урахуванням правової позиції Верховного Суду в постанові від 30.01.2018 у справі № 904/9839/16, оскільки у вказаній постанові була висловлена правова позиція щодо можливості укладення договору відступлення права вимоги між банком та особою, яка не має статусу фінансової установи. В даному ж випадку, ключовим є неможливість переходу права грошової вимоги до нового кредитора у первісному зобов`язанні на підставі договору про відступлення права вимоги, який укладений після переходу таких прав до нового кредитора на підставі договору факторингу, тобто вбачається порушення ч. 2 ст. 1083 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" на загальну суму 41780,04 грн.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аргументи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін ухвалу суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 у справі № 925/1632/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.01.2025.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх