ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 грудня 2024 рокуСправа № 921/523/24
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденко О.В.

розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у справі

за заявою боржника: ОСОБА_1

про неплатоспроможність

за участі представників сторін:

кредитора: не прибув;

боржника: Шимечко А.Я., керуючий реструктуризацією.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.10.2024, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, призначено керуючим реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Шимечка А.Я.

24.10.2024 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшла заява б/н від 24.10.2024 (вх. №8135) про визнання грошових вимог відносно боржника в сумі 10 341 011,23 грн, розгляд якої судом у попередньому засіданні призначений на 16 грудня 2024 року, а в подальшому на 30.12.2024.

13.12.2024 через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Шимечка А.Я надійшло повідомлення б/н від 13.12.2024 (вх. №9600) про результати розгляду вимог кредитора.

20.12.2024 та 24.12.2024 від АТ КБ "Приватбанк" надійшли, відповідно, письмові пояснення б/н (вх. №9790) та клопотання б/н (вх. №9858) про проведення судового засідання без участі представника банківської установи.

У письмових поясненнях, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, Банк зазначає, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті за договором укладеним в іноземній валюті не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання саме у валюті кредиту. Також це не позбавляє Банк права на повернення тіла кредиту, отримання відсотків та комісії за користування кредитом, обрахунку 3% річних, у валюті кредиту, на умовах передбачених договором. Адже, за переконанням кредитора, судове рішення про стягнення боргу в гривні не змінює валюту кредитування, а лише свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом.

30.12.2024 арбітражним керуючим подані до суду уточнення б/н (вх. №9928) до повідомлення про результати розгляду вимог кредитора. Із їхнього змісту слідує, що грошові вимоги кредитора з врахуванням рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №2/0417/3228/2012 від 04.04.2012 складають 1 607 577,51 грн, з яких: 1 237 337,51 грн - грошове зобов`язання 370 240,00 грн - вимоги забезпечені заставою. Окрім того, керуючий вказує на недотримання Банком позовної давності в частині заявлених трьох відсотків річних.

Боржник в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Розглянувши заяву АТ КБ "Приватбанк" про визнання грошових вимог суд встановив наступне.

В силу приписів ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У даній справі, оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 було опубліковано на офіційному вебпорталі судової влади України 07.10.2024. В свою чергу, із заявою з вимогами до боржника банківська установа до суду звернулася 24.10.2024 року, тобто у визначений законодавцем термін.

Із її змісту та наданих заявником документів вбачається, що 27.07.2007 між банківською установою та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №07/07/965М (далі-Договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2. даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим Договором в повному обсязі (п.1.1); сума кредиту: 85 000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів (п.1.2).

Із описової частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012 слідує, що у березні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до суду про стягнення на його користь солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 1 607 358,51 грн. Наведеним спростовується посилання кредитора на те, що до суду він звертався про стягнення заборгованості у валюті кредиту, а саме 202 044,37 доларів США.

За наслідками розгляду цього спору, судом позовні вимоги були задоволені повністю та стягнуто, зокрема, із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1 604 358,51 грн заборгованості та 3 219,00 грн судового збору, всього - 1 607 577,51 грн.

Водночас, у заяві, що подана до господарського суду, кредитором заявлені грошові вимоги у іноземній валюті, в розмірі 202 047,37 доларів США, що на день звернення до суду, виходячи із офіційного курсу НБУ становить 8 339 282,94 грн.

Оцінюючи правомірність таких дій, суд зважає на таке.

Заборгованість за договором кредиту на підставі рішення суду від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012 стягнута з боржника у гривнях без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта - гривня. Слід зазначити, що аналогічний за змістом висновок викладений і у постановах Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №91/542/20 та від 19 вересня 2023 року у справі №907/632/22.

При цьому варто врахувати, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Суд також вправі ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зазначила про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Аналогічні висновки викладено у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі №921/542/20 та постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 22.08.2023 у справі №904/1696/22.

Слід при цьому зазначити, що на постанову Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №91/542/20 посилається й кредитор у своїх письмових поясненнях, однак, тлумачить її зміст на власний розсуд.

Отже, суд доходить висновку, що грошові вимоги кредитора АТ КБ "Приватбанк" належить задовольнити частково, виходячи у цій частині саме із буквального змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012, що набрало законної сили, яким встановлена (визначена) сума заборгованості за Договором в розмірі 1 604 358,51 грн та судові витрати в сумі 3 219,00 грн.

Також, з наведених вище мотивів, при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, що визначена у цьому судовому рішенні, а не сума заборгованості в розмірі 202 047,37 дол. США, яка при розрахунках використана банківською установою.

Так, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Водночас, висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову є усталеним та підтримується Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18.

У спірних правовідносинах кредитором заявлені до стягнення три відсотки річних, що нараховані за період з 22.09.2019 по 22.02.2022.

Законодавцем загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 на усій території України було установлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 на строк дії карантину терміни позовної давності було продовжено.

Карантин в Україні відмінено з 30 червня 2023 р постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

В той же час, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, термін якого неодноразово продовжувався та наразі воєнний стан триває.

В свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120-IX у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК України зупиняється на строк дії такого стану.

З наведеного в сукупності, суд вважає підставним визначений кредитором період нарахування трьох відсотків річних, критично оцінюючи доводи арбітражного керуючого щодо спливу позовної давності та його посилання на необхідність застосування правових наслідків такого спливу.

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох відсотків річних, зважаючи на визначений кредитором період прострочення та встановлену судовим рішенням суму заборгованості суд вважає, обґрунтовано заявленими в цій частині грошові вимоги в сумі 144 524,13 грн.

Крім того, суд враховує приписи статті 45 України з процедур банкрутства, якою обумовлено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

У спірних правовідносинах, в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між ЗАТ КБ "Приватбанк" (Заставодержатель) та ОСОБА_1 27 липня 2007 року були укладені Договори застави товару в обороті №07/07/965М за якими загальна вартість предметів застави склала 370 240, 00 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2010 у справі №2-209/10 позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково та в рахунок заборгованості за кредитним договором №07/07/965М від 07.07.2007 в розмірі 718 653,12 грн, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара становить 89 794,14 доларів США, звернуто стягнення на заставне майно. За твердженням кредитора, яке не оспорене арбітражним керуючим та боржником, на час звернення до суду із кредиторськими вимогами, зазначене судове рішення виконане не було. Протилежного судом не встановлено.

Отже, грошові вимоги у розмірі 370 240,00 грн є забезпеченні договорами застави.

Окрім того, 1 950,00 грн судового збору, що стягнутий рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2010 у справі №2-209/10 підлягають включенню до складу грошових вимог у даній справі.

Підсумовуючи наведене суд констатує, що кредиторські грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" відносно боржника ОСОБА_1 підлягають визнанню та внесенню до Реєстру вимог кредиторів відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства в сумі 1 754 051,64 грн.

Судовий збір у розмірі 4 844,80 грн (платіжна інструкція №BOJ63В43К2 від 23.10.2024), що сплачений заявником при зверненні до суду підлягає відшкодуванню за рахунок боржника з включенням їх в реєстр вимог кредиторів боржника в черговості, визначеній Кодексом України з процедур банкрутства

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву б/н від 24.10.2024 Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (грошових вимог) задовольнити частково.

2. Визнати грошові вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі, 1 754 051,64 грн., з яких: 370 240,00 грн вимоги, що забезпечені заставою майна боржника та 4 844,80 грн. судового збору.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

- 4 884,80 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів);

- 1 754 051,64 грн (заборгованість) - вимоги другої черги.

У задоволенні решти вимог кредитора відмовити.

3. Окремо внести до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в сумі 370 240,00 грн, що забезпеченні заставою.

4. Окремо внести до Реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до Договору іпотеки та державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.

5.Ухвали, прийняті господарським судом у справі про банкрутство набирають законної сили з моменту їх прийняття та можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. Повний текст ухвали виготовлено 08.01.2025.

Суддя О.В. Руденко