РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/84/16(927/872/24)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали спільної позовної заяви Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» (код 31350827) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, поданої в межах справи за заявою

КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД

07300, м. Вишгород Київської області, вул. Грушевського, 6

БОРЖНИК: Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд 1» імені М.П.Загороднього

17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. Київська, 307

01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 210 (адреса ліквідатора Демчана О.І.)

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД (надалі кредитор) подана заява про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд 1» імені М.П.Загороднього (надалі боржник) на підставі ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон про банкрутство), яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2016 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд 1» імені М.П.Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

Надалі строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2024 на шість місяців до 05.06.2025 включно.

08 серпня 2024 року, в межах даної справи про банкрутство, до Господарського суду Чернігівської області надійшла спільна позовна заява від 01.08.2024 № 02-66/566 Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння (присвоєно єдиний унікальний номер 927/763/24), в якій позивачі просили:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1850, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1853, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 18 - будівлі та споруди, загальною площею 1255,6 м2, що розташовані за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Глібівка, б/в, б/н, та знаходяться на земельних ділянках загальною площею 54,352 га, кадастрові номери: :19:199:0101, :21:021:0101;

визнати недійсним договір дарування № 3394, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - 3/8 (три восьмих) частини жилого будинку АДРЕСА_1 , площею 234,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3358, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3359, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,5 м2, житловою площею 14,9 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 65,0 м2, житловою площею 9,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3356, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 119,7 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3357, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 89,8 м2, житловою площею 46,2 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 127,1 м2, житловою площею 78,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1206, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - житлові приміщення (група приміщень № 35а, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28, № 29, № 30, № 31, № 32, № 33), літ. «А», секція 1, площею 3285,4 м2, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1А, літ. «А», секція 1, площею 134,2 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київйіськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1Б, літ. «А», секція 1, площею 222,6 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3369, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3362, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_7 , площею 15,0 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3363, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_8 , площею 15,1 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3364, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце № 72А, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1 - А, площею 15,6 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3365, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце №72Б, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 14,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3360, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 82, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 16,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3366, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 19, за адресою: м. Київ, пров. Несторівський, буд. 6, площею 8,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3368, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 20, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 11,3 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3367, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 15, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 10,1 м2.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 (з урахуванням ухвали суду від 11.12.2024 про виправлення описки), зокрема:

спільну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/84/16 (927/763/24);

постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 ; код НОМЕР_2 ) на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, 20-В, нежиле приміщення 10; код 43292931) на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 ; код НОМЕР_3 ) на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_10 ;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено процесуальні строки: для подання позивачами відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачами заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено процесуальний строк для подання третіми особами ( ОСОБА_11 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті», ОСОБА_12 ) письмових пояснень щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Іншою ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24), зокрема:

задоволено спільне клопотання Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про витребування доказів;.

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчені копії Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1850 та Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1853;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_7 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 06.07.2016 № 1351;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашова Олександра Геннадійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 07.10.2015 № 3360;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» та ОСОБА_9 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 08.07.2016 № 1381;

постановлено витребувані даною ухвалою докази подати суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, а у випадку відсутності можливості подати докази, які витребовує суд, або відсутності можливості подати такі докази у встановлені строки, зобов`язано вищевказаних осіб протягом п`яти днів з дня вручення ухвали повідомити про це суд із зазначенням відповідних причин.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24) роз`єднано заявлені Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 спільні позовні вимоги (справа № 927/84/16 (927/763/24)), виділивши в самостійне провадження, зокрема, вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 7 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, справа за спільним позовом Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, була зареєстрована 11.09.2024 Загальним відділом (канцелярією) Господарського суду Чернігівської області і їй присвоєно новий єдиний унікальний номер 927/84/16 (927/872/24).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 постановлено:

прийняти спільну позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 927/84/16 (927/872/24);

розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, у справі № 927/84/16 (927/872/24) розглядаються спільні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про:

визнання недійсним договору купівлі-продажу № 3367, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015,

витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 15, за адресою: м. Київ, вул. Гонти Івана, буд. 7, площею 10,1 м2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують, що на їх думку, оскільки спірні правочини були укладені менше ніж за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство, вони вчинені з єдиною та протиправною метою уникнення розрахунків з кредиторами; як наслідок існують підстави для визнання їх недійсними.

Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння позивачі зазначають, що спірне майно, яке перебувало у власності банкрута, було відчужене останнім безоплатно (докази протилежного відсутні) у «підозрілий період» (менше ніж за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство), у зв`язку із відчуженням нерухомого майна боржника за рахунок якого велася господарська діяльність, боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання (зобов`язання з передачі у власність третьої особи нерухомого майна), внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим у частині вартості відчуженого майна боржника, це майно є таким, що вибуло із володіння власника поза його волею та наявні усі правові підстави для витребування із чужого незаконного володіння (останніх власників об`єктів нерухомого майна) на користь банкрута вказаних вище об`єктів нерухомості. Повернення у власність товариства нерухомого майна, яке було відчужене із метою уникнення звернення стягнення на таке майно, дозволить включити його до ліквідаційної маси банкрута з метою його подальшої реалізації для погашення визнаних судом вимог кредиторів в процедурі банкрутства.

Дії суду щодо повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків на подання заяв по суті справи.

Згідно відповіді від 09.08.2024 № 2850718 Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» не мало зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» на адресу, вказану позивачами (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) і яка узгоджується з місцезнаходженням цього відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, однак була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За правилами ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 09.08.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 20.08.2024, а тому останній є належним чином повідомленим про перебування на розгляді в Господарському суді Чернігівської області даного спору та встановлення законом процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, останнім днем якого є 04.09.2024.

Примірник ухвали Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024, що направлявся ОСОБА_1 на адресу, вказану позивачами ( АДРЕСА_12 ) і яка узгоджується з адресою, наявною в Єдиному державному демографічному реєстрі, був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, а тому з огляду на вищенаведені правила ст. 242 Господарського процесуального кодексу України є таким, що отриманий ОСОБА_1 31.08.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт», за його місцезнаходженням, однак також була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Примірник ухвали суду від 10.09.2024, що направлявся ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, був отриманий адресатом 19.09.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 06 009 621 200 21.

Примірник ухвали Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 був направлений ТОВ «Український Нафтопродукт» за його місцезнаходженням, однак також був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Примірник ухвали суду від 12.09.2024, що направлявся ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, був отриманий адресатом 19.09.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 06 009 621 648 27.

Крім того, ухвала суду від 12.09.2024 була направлена ОСОБА_1 до електронного кабінету її повноважного представника адвоката Лісовського Сергія Володимировича в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 16.09.2024 16:07.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2024 є такою, що отримана ОСОБА_1 16.09.2024.

Заперечення відповідачів проти заявленого позову

16.09.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 13.09.2024 ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дане клопотання мотивоване тим, що, на думку відповідачки, дана справа має істотне значення для сторін, оскільки під час її розгляду буде вирішуватися питання витребування майна у добросовісного набувача, який володіє ним на законних підставах; натомість право власності є одним з основних, найважливіших базових прав, яке гарантоване та охороняється Конституцією та законами України.

Відповідачка вважає, що розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження сприятиме всебічному та повному встановленню всіх обставин, а учасники справи матимуть більше можливостей для доведення суду обґрунтованості своєї правової позиції.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.09.2024 постановлено клопотання від 13.09.2024 ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишити без розгляду.

Постановляючи ухвалу від 13.09.2024 суд виходив з наступного:

дійсно, згідно п.п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності з ч. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (ст. 7) установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень.

Отже у випадку, коли ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то така справа відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

В той же час, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього.

Згідно п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс введений в дію з 21.10.2019. З дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20 березня 2023 року № 2971-IX, який набрав чинності з 15.04.2023, до Кодексу України з процедур банкрутства були внесені зміни.

Так, відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що після внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20 березня 2023 року № 2971-IX, переважному застосуванню підлягають положення ст. 7 цього Кодексу щодо правил розгляду позовних заяв у спорах, стороною в яких є боржник, враховуючи відсутність в спільній позовній заяві Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» мотивованого клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, судом в ухвалі про відкриття провадження у справі було постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарським процесуальним кодексом України передбачена можливість переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою суду.

Відповідач вважає, що з огляду на предмет позову справа є складною і потребує проведення підготовчого засідання з проведенням дій, передбачених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, у даній справі заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору щодо відчуження боржником нерухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння від кінцевих власників.

Таким чином, обставинами, які підлягають доказуванню у даній справі є відповідність оспорюваних правочинів вимогам законодавства та наявність підстав для витребування із чужого незаконного володіння відчуженого банкрутом нерухомого майна.

Відповідачем не було заявлено жодного клопотання, яке необхідно розглядати тільки в підготовчому засіданні (наприклад, про призначення судової експертизи, виклик свідків тощо).

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що у відповідності з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Таким чином, відповідач не обмежений у праві викласти свої заперечення проти позову у заявах по суті справи, а на суд покладено обов`язок дослідити докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

При цьому, незалежно від порядку розгляду справи (загального чи спрощеного провадження), суд виконує завдання господарського судочинства: справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд зазначає, що ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 4336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме: тлумачення норм Цивільного кодексу. ЄСПЛ зазначив, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд створює учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи, шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 18 лютого 2019 року у справі № 756/5081/14-ц.

З огляду на викладене суд створив учасникам процесу у цій справі № 927/84/16 (927/872/24) належні умови для ознайомлення з рухом справи, шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи залежить не від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а від конкретних обставин справи.

Оскільки обставин, що свідчили б про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи суд не виявив, а відповідач у клопотанні посилається лише на істотність значення справи для сторін та на необхідність всебічного та повного встановлення всіх обставин і не наводить обґрунтованих доводів у підтвердження того, що питання, які потребують вирішення при розгляді цієї справи, є значними та досить складними в контексті тлумачення норм матеріального та процесуального права, та не надає переконливих доказів у підтвердження цього, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

25.09.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 24.09.2024 ОСОБА_1 на позовну заяву; дана заява по суті справи містила клопотання відповідача про продовження строку на вчинення відповідної процесуальної дії.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.09.2024 постановлено клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву залишити без задоволення.

Постановляючи ухвалу від 26.09.2024 суд виходив з того, що відповідне клопотання було подано відповідачем після закінчення встановленого законом процесуального строку на його подання; одночасно відповідач був повідомлений про те, що він не позбавлений права подати до Господарського суду Чернігівської області клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

26.09.2024 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до Господарського суду Чернігівської області подана заява від 25.09.2024 про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.10.2024 поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 30.09.2024 через систему «Електронний суд».

В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 вказує, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна машиномісця № 15, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , площею 10,1 м2, придбавши його на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця від 11.02.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 455.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (на дату продажу вказаного об`єкту нерухомості (11.02.2016)) обтяження щодо нього були відсутні.

Таким чином, у ОСОБА_1 були відсутні підстави сумніватися у законності відповідної операції.

За умовами вказаного вище Договору купівлі-продажу (п. 2.1) ціна (вартість) нерухомого майна за цим Договором становить 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ в розмірі 16 666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) коп., які повністю отримано Продавцем від Покупця після підписання цього Договору, але до його нотаріального посвідчення.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що підстави для вилучення з власності у нього як добросовісного набувача нерухомого майна відсутні.

Додатково відповідач заявляє про сплив (пропуск) позовної давності та просить застосувати правові наслідки її спливу.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.10.2024 поновлено ТОВ «Український Нафтопродукт» процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 01.10.2024 через систему «Електронний суд».

У поданому відзиві ТОВ «Український Нафтопродукт» також не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач визнає факт укладення ним 08.10.2015 з ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього оспорюваного договору купівлі продажу об`єкту нерухомості і повідомляє про повне виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (в т.ч. зобов`язань по оплаті переданого у власність майна). В той же час, ТОВ «Український Нафтопродукт» вказує, що не може подати до суду доказів здійснення ним оплати за оскаржуваним правочином з об`єктивних причин, оскільки відповідно до норм законодавства, чинного на час укладення та виконання цих договорів, у відповідача був відсутній обов`язок зберігати всі первинні документи за таким договором більше трьох років. Відповідач вважає, що твердження позивачів щодо здійснення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загородного безоплатного відчуження майна на користь ТОВ «Український нафтопродукт» ґрунтується лише на їх суб`єктивній думці і не містить посилання на жодний доказ. На думку відповідача, саме по собі укладення договору у «підозрілий період» не свідчить про наявність підстав для автоматичного визнання оскаржуваного правочину недійсним. Натомість позивачами не доведено жодних підстав, передбачених статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», для визнання договору від 08.10.2015 недійсним, як і не доведено підстав для визнання оскаржуваного правочину фраудаторним на основі загальних норм ЦК України. Оскільки вибуття спірного майна за договором від 08.10.2015 відбулось за волею боржника, і ОСОБА_1 придбала його за оплатним Договором № 455 від 11.02.2016 та є його добросовісним набувачем, що не заперечується жодним учасником справи, а позивачами не доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування майна від добросовісного набувача, то ТОВ «Український нафтопродукт» вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування майна від ОСОБА_1 також відсутні. Додатково відповідач заявляє про сплив (пропуск) позовної давності та просить застосувати правові наслідки її спливу.

Заперечення позивачів проти застосування позовної давності

26 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. подані заперечення від 25.09.2024 № 02-66/591 на заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивачів про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння, позивач зазначає, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину, а відтак не має відповідного права заявляти в межах даних спірних правовідносин заяви про застосування строку позовної давності щодо визнання недійсним правочину.

У випадку ж встановлення судом недобросовісності відповідачів, заявлення останніми про сплив позовної давності за вимогою позивача не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, у зв`язку із чим підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо таких вимог у суду відсутні.

Позивач стверджує, що ТОВ «Український нафтопродукт» є недобросовісним, оскільки його дії були спрямовані на завдання шкоди банкруту та отримання істотної вигоди за рахунок його активів. Відповідно у випадку, якщо суд дійде до висновку про пропуск позивачами такого строку, наявні підстави для визнання причин його пропуску поважними, а заяви відповідачів про застосування строків позовної давності такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимоги ліквідатора про витребування майна позивач зазначає, що сам факт наявних чинних правочинів по відчуженню нерухомого майна банкрутом унеможливлює подання ліквідатором віндикаційного позову, що свідчить про той факт, що ліквідатором банкрута не пропущено позовну давність у частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо суд дійде до висновку, що строк позовної давності відрізняється від дати укладання правочинів, наявні підстави для визнання причин пропуску позовної давності поважними, з огляду на те, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ліквідатором за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на 109 аркушах А4), яка міститься в матеріалах справи про банкрутство. При цьому, вказана інформаційна довідка потребувала систематичного аналізу із інформацією з ДРРП щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна (в т.ч. об`єднаних, поділених, змінених чи переобладнаних), що фактично потребувало додаткового часу. В той же час, як вбачається із спільної позовної заяви, ліквідатором самостійно отримувались з реєстраційних справ щодо кожного об`єкта майна, які містяться в ДРРП електронні копії договорів, висновків, довідок тощо. Вищевказана інформація та документи у ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього були відсутні та не передавались ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, а були виявлені за результатом самостійно вжитих дій по аналізу інформаційної довідки ДРРП та інформації, яка міститься в ДРРП. Таким чином, позивачі отримали право та можливість на подачу позовної заяви про визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння, лише з дати призначення ліквідатора та після проведення повноцінного аналізу отриманої інформації та документації, що міститься в ДРРП. Ліквідатор просить взяти до уваги факт реальної бездіяльності раніше сформованого комітету кредиторів банкрута, яка полягала у систематичному ігноруванні запрошень ліквідатора, враховуючи обставини необхідності у прийнятті новосформованим комітетом кредиторів рішення (п. 3 ч. 8 ст. 48 КУзПБ) про звернення до господарського суду з вимогами про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними, так як необхідна значна сума судового збору для подання позовної заяви.

Додатково позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 ліквідатором ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього призначено арбітражного керуючого Демчана О.І. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) установлено з 12.03.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020; зазначений карантин відмінено з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Воєнний стан в Україні введено із 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022. Дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на дату подання цих заперечень триває. Таким чином, станом на дату запровадження в Україні карантину, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння не сплинув. Відповідно починаючи з 12.03.2020 цей строк продовжено на строк дії карантину. У зв`язку із зазначеним, станом на дату введення в Україні воєнного стану, відповідний строк також не сплинув, отже починаючи з дати введення в Україні воєнного стану (24.02.2022), цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який досі триває. Отже, враховуючи зазначені положення законодавства, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння було спочатку продовжено у зв`язку із установленням карантину, та наразі продовжено до скасування воєнного стану, який триває. Беручи до уваги зазначене, строк позовної давності для подання позовної заяви про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння станом на дату подання такої позовної заяви не сплинув.

Схожі за змістом заперечення (від 02.10.2024 № 02-66/600) ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшли до Господарського суду Чернігівської області через систему «Електронний суд» 03.10.2024 і на заяву ТОВ «Український нафтопродукт» про застосування позовної давності.

01.10.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь від 01.10.2024 ОСОБА_1 на вказані вище заперечення від 25.09.2024 № 02-66/591 арбітражного керуючого Демчана О.І., зі змісту якої вбачається, що відповідач не погоджується з доводами ліквідатора та зазначає, що він є законним власником (добросовісним набувачем) нерухомого майна, яке предметом даного спору, а тому має передбачене ст. 251 Цивільного кодексу України право подати заяву про застосування строків позовної давності.

ПАТ АБ «Укргазбанк» також скористалося своїм правом на подання заперечень на заяву відповідача-1 про застосування позовної давності в яких вказало, що банку не було відомо про укладення правочинів, які зазначені в позовній заяві, в дату їх укладення та про існування вказаних правочинів позивач дізнався 23.02.2024 на одному із засідань комітету кредиторів ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього від ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І., тому відповідно не міг раніше звернутись з позовом до суду, оскільки не був стороною правочину. В матеріалах справи № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього до 23.02.2024 не було оспорюваних правочинів або ідентифікуючої інформації про них (сторони правочинів, дати укладення, предмети правочинів). Таким чином перебіг позовної давності для ПАТ АБ «Укргазбанк» почався 24.02.2024, а тому строк для подання позовної заяви не є пропущеним.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 07.08.2004, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0000260. Основний вид діяльності: оптова торгівля будівельними матеріалами.

08 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Продавцем) та ТОВ «Український нафтопродукт» (Покупцем) був укладений Договір купівлі продажу машиномісця, згідно умов якого Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв (купив) належне Продавцю на праві власності машиномісце (далі предмет договору) № 15 (п`ятнадцять) в підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гонти Івана, 7 (сім).

Машиномісце, що продається, належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ № 155094, виданого виконавчим органом Київської міської ради Головного управління житлового забезпечення 23.09.2010 р., на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 1235-С/ЮНП від 15.09.2010 р. Право власності на зазначене машиномісце підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 15.02.2012 р., та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45305002, наданим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. 08.10.2015 р.

За даними правовстановлюючих документів, вказаних у пункті 2 цього договору та Технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 20.11.2009 р., відчужуване машиномісце має загальну площу 10,1 (десять цілих одна десята) кв. м.

Інформація про наявність заборони відчуження зазначеного машиномісця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується Інформаційними довідками із вказаного реєстру від 08.10.2015 р.

Інформація про перебування відчужуваного за цим договором майна та коштів Сторін під податковою заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 48039405 від 08.10.2015 р.

Згідно Довідки № 349, виданої Публічним акціонерним товариством Трест «КИЇВМІСЬКБУД-1» ім. М.П. Загороднього 01.10.2015 р., балансова вартість об`єкту, що відчужується за цим договором, складає 74 263 (сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят три) гривні 46 копійок.

За погодженням сторін продаж об`єкту вчинено за 74 263 (сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят три) гривні 46 копійок з ПДВ, які Покупець зобов`язався сплатити Продавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього договору.

Розрахунок за предмет Договору здійснюється будь-яким не забороненим чинним законодавством України способом, в тому числі векселем.

Покупець має право здійснити розрахунок за цим договором достроково.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності Покупця на вказане машиномісце підлягає державній реєстрації та виникає з дня такої реєстрації.

Продавець надає згоду на реєстрацію за Покупцем права власності на машиномісце у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Передача машиномісця, що відчужується, підтверджується підписанням цього договору Сторонами, що ототожнюється до підписання акту прийому-передачі.

Машиномісце, яке є предметом договору, нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не заставлене, не здане в оренду, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо у нього у третіх осіб як в Україні так і за її межами немає, як вклад до статутного фонду юридичних осіб воно не внесене, заборгованості по оплаті будь-яких платежів немає.

Цей Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3367.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2024 № 376949438, 10.02.2016 приватним нотаріусом Левашовим О.Г. була проведена державна реєстрація права власності ТОВ «Український нафтопродукт» на машиномісце № 15 в підземному паркінгу загальною площею 10,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Гонти Івана, будинок 7; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

Із цієї ж інформації вбачається, що 18.02.2013 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заіко І.В. була проведена державна реєстрація права власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього на цей же об`єкт на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 23.09.2010 Головним управлінням житлового забезпечення.

11 лютого 2016 року між ТОВ «Український нафтопродукт» (Продавцем) та Павлючик Галиною Анатоліївною (Покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого Продавець продав та передав у власність, Покупцеь купив та прийняв у власність належне Продавцю нерухоме майно: машиномісце № 15 (п`ятнадцять) в підземному паркінгу, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Гонти Івана, 7 (сім) (надалі Нерухоме майно).

Загальна площа складає 10,1 (десять цілих одна десята) кв. м.

Згідно Технічного паспорту на нерухоме майно, складеного 20 листопада 2009 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, вищезазначене нерухоме майно знаходиться в підвалі, 2-й рівень літери «А».

Нерухоме майно належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця, посвідченого 08.10.2015 року Левашовим О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 3367. Право власності зареєстроване за Продавцем 10 лютого 2016 року Левашовим О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

Відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна, складеному 08 лютого 2016 року (дата оцінки 08 лютого 2016 року) ТОВ «БУТІК КИЇВСЬКОЇ НЕРУХОМОСТІ» (діє на підставі Сертифікату № 14794/13 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 19 червня 2013 року Фондом державного майна України), оціночна вартість нерухомого майна, що відчужується за цим договором, становить 99 525 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Відчужуване нерухоме майно до моменту укладання цього договору нікому іншому не відчужене, під забороною (арештом), заставою, в т.ч. податковою, не перебуває, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не передане, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб як в межах України, так і за її межами, немає.

На момент укладання цього договору відсутня заборгованість по сплаті будь-яких платежів за використання відчужуваного нерухомого майна.

Покупець заявив, що набув (купив) нерухоме майно за згодою іншого з подружжя, викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено 09 лютого 2016 року Авдієнком Віталієм Вікторовичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 438.

Ціна (вартість) нерухомого майна за цим Договором, становить 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ в розмірі 16 666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) коп., які повністю отримано Продавцем від Покупця після підписання цього Договору, але до його нотаріального посвідчення.

Зазначена ціна (вартість) встановлена за згодою Сторін цього Договору, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Ціна (вартість) нерухомого майна визначена Сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-кого зі Сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких тяжких обставин.

Право власності на нерухоме майно переходить до Покупця згідно ст. 334 Цивільного кодексу України.

Підписанням цього Договору Сторони свідчать про фактичну передачу Продавцем та фактичне прийняття Покупцем відчужуваного нерухомого майна. При цьому Сторони домовились, що пункт 1.1 цього Договору вважати Актом прийому-передачі відчужуваного нерухомого майна.

Даний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 455.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2024 № 376949438, 11.02.2016 приватним нотаріусом Авдієнком В.В. була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 (номер відомостей про речове право: 13301455) на машиномісце № НОМЕР_4 в підземному паркінгу загальною площею 10,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Станом на дату формування вищевказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (02.05.2024) власником спірного майна являється ОСОБА_1 .

Щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права шляхом визнання правочину недійсним

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені в ст. 203 Цивільного кодексу України, яка зокрема визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Тому, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо застосування норм частини 3 статті 216, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Водночас захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Позивач, як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зокрема, за змістом преамбули Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого договору матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.

Водночас у разі, якщо внаслідок укладення та виконання фраудаторного правочину розмір активів боржника був зменшений, для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку може забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 зауважила про необхідність розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права. У разі конкуренції речово-правових (віндикаційного, негаторного) та зобов`язально-правових (договірного) способів захисту перевагу має саме зобов`язально-правовий.

При цьому зміст віндикаційного позову полягає у вимозі неволодіючого власника (титульного володільця) до володіючого невласника про повернення речі в натурі. Натомість реституція - це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.

З огляду на викладене суд виходить з того, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, частиною 3 статті 42 КУзПБ (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») та статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено наслідки недійсності правочину, до яких, окрім повернення другою стороною одержаного на виконання недійсного правочину в натурі, також належить відшкодування вартості одержаного в разі неможливості його повернення, відшкодування збитків винною стороною. Частиною 2 статті 61 КУзПБ (ч. 5 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») передбачено притягнення до відповідальності третіх осіб.

Суд наголошує, що визнання недійсним фраудаторного правочину є необхідною передумовою для покладення на відповідних осіб негативних майнових наслідків його укладення, адже це спростовує презумпцію правомірності такого правочину внаслідок встановлення факту правопорушення незалежно від того, що витребування майна від останнього у ланцюгу договорів добросовісного власника буде неможливим за приписами статті 388 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас витребування майна із чужого володіння не потребує оспорювання договору, на підставі якого воно було набуте останнім набувачем (близький за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.10.2021 у справі № 910/18647/19). Таке майно може бути витребуване у набувача в будь-якому разі за наявності підстав, передбачених статтями 387, 388 Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 зроблені наступні висновки щодо застосування норм права:

«Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (частині першій статті 2 ЦПК України).

Тобто цілком правомірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що заявниця, звертаючись з вимогами в межах справи про банкрутство, обрала спосіб захисту, який не є ефективним, оскільки не відновить її порушених прав, а правильним захистом буде саме подання віндикаційного позову до кінцевого володільця майна - спеціальний спосіб захисту, прямо передбачений для спірних правовідносин чинним законодавством…

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за їх наслідками відповідачами спірного договору не призведе до поновлення майнових прав заявниці (до введення її як власниці у володіння квартирою), що свідчить про неефективність означених способів захисту та наявність підстав для відмови в позові у цій частині.

Натомість задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 125), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 146), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.43), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 44)).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на свої попередні висновки про те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38))».

Оскільки на момент розгляду даної справи право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 , визнання недійсним спірного договору від 08.10.2015, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт», не призведе до поновлення майнових прав позивачів (до введення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього як власника у володіння нерухомим майном), що свідчить про неефективність означеного способу захисту та наявність підстав для відмови в позові у цій частині.

Належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від ОСОБА_1 (стягнення з неї) нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. та ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним Договору купівлі продажу машиномісця від 08.10.2015 № 3367, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., не підлягають задоволенню.

Щодо наявності підстав для витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У статті 41 Конституції України також закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вказаному праву кореспондує встановлений статтею 400 Цивільного кодексу України обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 330 Цивільного кодексу України передбачає можливість добросовісного набувача набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності. Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3).

Віндикація це передбачений законом основний речово правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину.

З наведених норм права вбачається, що власник може витребувати своє індивідуально визначене майно у недобросовісного набувача, який заволодів ним без відповідної правової підстави. У добросовісного набувача майно може бути витребувано, якщо він набув його безоплатно або якщо набув за відплатним договором, але майно було загублене власником, викрадене у нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

У постанові від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

Отже, суд при витребуванні майна на підставі статей 387, 388 ЦК України повинен встановити, чи є особа власником індивідуально-визначеного майна, яке вона просить витребувати, чи існує це майно на момент витребування, чи знаходиться це майно у недобросовісного набувача, а якщо у добросовісного, то чи відплатно або безвідплатно він його придбав, а якщо придбав відплатно, то яким чином воно вибуло з володіння власника.

Позивачі просять витребувати на користь ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього розташоване в АДРЕСА_13 площею 10,1 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), власником якого на даний час являється ОСОБА_1 .

До 08.10.2015 власником цього нерухомого майна було ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, що випливає зі змісту Договору купівлі продажу машиномісця від 08.10.2015 № 3367, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2024 № 376949438.

В цих документах вказано, що машиномісце, що продається, належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим органом Київської міської ради Головного управління житлового забезпечення 23.09.2010 р., на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 1235-С/ЮНП від 15.09.2010 р. Право власності на зазначене машиномісце підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 15.02.2012 р., та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45305002, наданим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. 08.10.2015 р.

Відповідаючи на питання чи мало право ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього відчужувати спірне нерухоме майно, суд зазначає наступне:

Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 навела такі висновки:

«Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним».

Як було вказано вище, оспорюваний договір був укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015, тобто менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017, постановленою за результатами проведення попереднього засідання у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, були визнані вимоги кредиторів на загальну суму 605 986 263,08 грн (в т.ч. вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 2 756,00 грн І черга задоволення, 80 951 140,66 грн ІV черга задоволення, 1 970 099,05 грн VІ черга задоволення.

Постановляючи дану ухвалу, суд серед іншого вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2012 по справі № 34/312 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 70 від 28 серпня 2008 року в сумі 176 170 035,84 грн. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд 1» за кредитним договором № 70 від 28.08.2008 в сумі 176 170 035,84 грн звернуто стягнення на заставне рухоме і нерухоме майно, а також товари в обороті.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2014 по справі № 4/30 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд 1» за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень звернуто стягнення на заставне нерухоме майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2010 по справі № 4/173 присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за Договором № 52-О від 05 січня 2009 року у розмірі 12 354 446,12 гривень, з яких заборгованість по кредиту 11 400 000,00 гривень, заборгованість по процентам 633 715,07 гривень, прострочена заборгованість по процентам за період з 01.02.2010 по 04.02.2010 41 227,40 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 249 706,85 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів 29 796,80 гривень.

Здійснивши перевірку обґрунтованості заявлених кредиторських вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд дійшов висновку, що незважаючи на вжиття цим кредитором заходів щодо звернення стягнення на заставне майно ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (в т.ч. шляхом примусового виконання судових рішень), боржник має непогашену заборгованість перед банком за отриманими кредитами в сумі 80 951 140,66 грн, а також щодо сплати пені в розмірі 1 970 099,05 грн. При цьому, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до боржника не забезпечені заставою майна боржника.

За таких обставин, укладення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього договорів щодо відчуження власного нерухомого майна в момент існування у нього значної заборгованості перед іншими кредиторами та менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство порушує майнові інтереси кредиторів і направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Укладення між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015 Договору купівлі продажу машиномісця не відповідає пункту 6 частини 1 статті 3 та частинам 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України, оскільки вони вчинені всупереч принципу добросовісності та внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредиторам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього не мало права відчужувати спірне нерухоме майно.

При цьому, суд повторює, що для витребування з чужого незаконного володіння майна оспорювання таких фраудаторних правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

В той же час, визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача (п. 96 Постанови СП КГС ВС від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23)).

Відповідаючи на питання чи є ОСОБА_1 добросовісним набувачем майна, суд зазначає наступне:

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

У спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/73/17).

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За загальним правилом добросовісний набувач набуває право власності на рухоме майно, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Це правило застосовується і в разі, якщо нерухоме майно було відчужене власником, який не має права його відчужувати, оскільки на нерухоме майно накладений арешт. Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на нерухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. Подібні висновки щодо набуття прав на нерухоме майно сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16.

Вирішуючи питання про можливість витребування спірного майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 Цивільного кодексу України, слід перевіряти, оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18). Добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)).

Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54)).

Як вбачається зі змісту п. 1.5 Договору купівлі продажу нерухомого майна від 11.02.2016, укладеного між ТОВ «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 , відчужуване нерухоме майно до моменту укладання цього договору нікому іншому не відчужене, під забороною (арештом), заставою, в т.ч. податковою, не перебуває, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не передане, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб як в межах України, так і за її межами, немає.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2024 № 376949438, 05.03.2012 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заіко І.В. була проведена державна реєстрація іпотеки щодо предмету договору (номер запису про іпотеку 239977), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 612624 від 27.02.2013; іпотекодавець Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього, іпотекодержатель Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської нерухомості», а також державна реєстрація обтяження (номер запису про обтяження 240005), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 612624 від 27.02.2013; вид обтяження заборона на нерухоме майно; особа, майно/права, якої обтяжуються Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього, обтяжувач Публічне акціонерне товариство «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ»; реєстраційний номер обтяження 12247029; реєстровий № 494.

Однак 06.10.2015 була проведена державна реєстрація припинення іпотеки та обтяження (заборони відчуження нерухомого майна), тобто до вчинення спірного правочину та відчуження нерухомого майна.

Будь які інші записи про обтяження спірного майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

Отже, за відсутності на момент набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності інших даних про те, що цей відповідач знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, ОСОБА_1 , добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набула відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Доводи позивачів (в контексті добросовісності набувача майна) про те, що за результатами проведеного аналізу цін придбання/відчуження аналогічних об`єктів нерухомого майна, враховуючи його місцезнаходження, загальну площу, а також характеристики, можливо дійти висновку, що сторонами було об`єктивно занижено вартість відчужуваного нерухомого майна, яка фактично не відповідає середній ціні ринку нерухомості по м. Київ, як на 2015-2018 роки, так і станом на сьогоднішній день, також не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивачами не було подано жодних доказів, які б надавали суду можливість перевірити такі твердження позивачів.

Таким чином, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

Відповідаючи на питання чи відплатно або безвідплатно ОСОБА_1 придбала спірне майно, суд зазначає наступне:

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц, постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 15.05.2018 у справі № 906/854/17, постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі продажу це оплатний, двосторонній і консенсуальний договір. Він спрямований на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне господарське відання чи оперативне управління) покупця, отже, є юридичною підставою виникнення такого зобов`язального правовідношення, яке обумовлює появу у покупця абсолютного речового права.

Договір купівлі продажу, як правило, має одноразовий характер і укладається переважно на те майно, яке є в наявності і підготовлене для відчуження. При цьому продавцеві сплачується вартість відчужуваного майна лише у грошовому вираженні.

Двосторонній характер купівлі-продажу обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав і обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі і водночас набуває права вимагати від покупця її передачі. Іншими словами, в договорі купівлі-продажу відповідним правам і обов`язкам продавця кореспондуються відповідні права і обов`язки покупця і навпаки.

Договір купівлі-продажу є консенсуальним, оскільки права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо усіх істотних умов. Настання цього моменту може мати ряд особливостей, зумовлених тим, що для окремих видів договорів купівлі-продажу законодавець передбачає спеціальні вимоги до їх оформлення, без додержання яких укладена угода не може вважатися дійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виконавши обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, продавець отримує право пред`явити покупцеві вимогу про оплату товару, а у разі прострочення оплати товару також вимогу про сплату процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 3, 4 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Як було вказано вище, 11 лютого 2016 року між ТОВ «Український Нафтопродукт» (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого Продавець продав та передав у власність, Покупцеь купив та прийняв у власність належне Продавцю нерухоме майно: машиномісце № 15 (п`ятнадцять) в підземному паркінгу, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Гонти Івана, 7 (сім) (надалі Нерухоме майно).

Загальна площа складає 10,1 (десять цілих одна десята) кв. м.

Відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна, складеному 08 лютого 2016 року (дата оцінки 08 лютого 2016 року) ТОВ «БУТІК КИЇВСЬКОЇ НЕРУХОМОСТІ» (діє на підставі Сертифікату № 14794/13 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 19 червня 2013 року Фондом державного майна України), оціночна вартість нерухомого майна, що відчужується за цим договором, становить 99 525 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Ціна (вартість) нерухомого майна за цим Договором, становить 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ в розмірі 16 666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) коп., які повністю отримано Продавцем від Покупця після підписання цього Договору, але до його нотаріального посвідчення.

Зазначена ціна (вартість) встановлена за згодою Сторін цього Договору, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Ціна (вартість) нерухомого майна визначена Сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-кого зі Сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких тяжких обставин.

Право власності на нерухоме майно переходить до Покупця згідно ст. 334 Цивільного кодексу України.

Підписанням цього Договору Сторони свідчать про фактичну передачу Продавцем та фактичне прийняття Покупцем відчужуваного нерухомого майна. При цьому Сторони домовились, що пункт 1.1 цього Договору вважати Актом прийому-передачі відчужуваного нерухомого майна.

Отже, укладений між ТОВ «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 договір від 11.02.2016 за його змістом являється договором купівлі продажу в розумінні статті 655 ЦК України.

Позивачі в позовній заяві посилаються лише на те, що ліквідатором протягом ліквідаційної процедури ПАТ Трест «Київміськбуд 1» імені М.П. Загороднього не виявлено належних доказів оплати ТОВ «Український нафтопродукт» грошових коштів на користь банкрута за відчужене останнім майно, що на їх думку, свідчить про безоплатність набуття майна ТОВ «Український нафтопродукт».

Будь які аргументи щодо порядку набуття права власності на спірне майно ОСОБА_1 в позовній заяві відсутні.

ТОВ «Український нафтопродукт» у відзиві на позов, в свою чергу, вказує, що на виконання умов договору від 08.10.2015 його сторони належним чином виконали свої обов`язки: продавець передав покупцю нерухоме майно, що зазначено в пункті 1 договору, у свою чергу покупець (ТОВ «Український нафтопродукт») прийняв у власність відповідне майно та здійснив його оплату у встановленому договором порядку.

ОСОБА_1 також доказів здійснення оплати за відчужене нерухоме майно не надала.

Однак суд вважає, що сама лише відсутність таких документів не може беззаперечно свідчити про безоплатне набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Такі ж положення містяться і у п. 2.10 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884.

Таким чином, враховуючи умови договору купівлі продажу нерухомого майна від 11.02.2016 щодо оплати за придбане нерухоме майно, максимальний строк зберігання первинних документів, які підтверджують оплату майна, сплив наприкінці березня 2019 року.

Тому, доводи відповідачів про неможливість подання відповідних доказів у зв`язку з закінченням строків їх зберігання, суд вважає слушними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна і набула його оплатно.

Відповідаючи на питання чи вибуло спірне майно з володіння ПАТ Трест «Київміськбуд 1» імені М.П. Загороднього з його волі, суд зазначає наступне:

Волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами. Висновок про вибуття майна з володіння власника внаслідок вчинення недійсного правочину саме поза його волею має ґрунтуватися на врахуванні підстав недійсності зазначеного правочину та належному з`ясуванні обставин, які свідчать про наявність відповідного дефекту волі при його укладенні, що не можна ототожнювати з дефектом мети фраудаторного договору.

Верховний Суд у постанові від 01.08.2019 у справі № 908/439/18 зазначив, що вибуття майна з володіння власника або особи, якій власник передав майно у володіння, не з їхньої волі може відбуватися, коли вчиняється правочин. Такими правочинами є правочини фізичних осіб, вчинені за межами їх дієздатності (статті 221 - 223, 226 Цивільного кодексу України); правочини, вчинені без дозволу органів опіки і піклування (стаття 224 Цивільного кодексу України); правочини, вчинені під впливом помилки (стаття 229 Цивільного кодексу України), обману (стаття 230 Цивільного кодексу України), насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України); правочини, вчинені в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (статті 232 Цивільного кодексу України); правочини, вчинені від імені юридичної особи особою, що не мала повноважень діяти від імені юридичної особи, та не підтверджені діями юридичної особи про визнання такого правочину.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності правочину можуть бути не лише перелічені підстави, а й інші обставини, які свідчать про недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Встановлення наведених обставин є підставою для недійсності відповідного фраудаторного правочину, зокрема, за позовом арбітражного керуючого або кредитора у межах справи про банкрутство. Водночас відчужене у такий спосіб майно не можна за загальним правилом вважати таким, що вибуло з володіння боржника без його волі. Хоча воля боржника при укладенні фраудаторного правочину обумовлена наявністю у нього неправомірної та недобросовісної мети, проте вона усвідомлено спрямована на виведення майна з володіння боржника, перехід прав на таке майно до інших (пов`язаних) осіб задля приховання його від кредиторів, убезпечення від включення до ліквідаційної маси боржника тощо. У зазначеному випадку власник свідомо порушує засади (принципи) цивільного законодавства та зловживає своїм правом шляхом відчуження майна на шкоду кредиторам, і його воля спрямована саме на це.

Укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння. Набувач такого майна, який безпосередньо пов`язаний з боржником або з інших обставин не міг не знати про фраудаторний характер правочину, є недобросовісним набувачем.

У разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо.

Визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача.

Водночас недобросовісність наміру (мотиву) дій власника - боржника при укладенні визнаного судом недійсним правочину щодо відчуження майна (якщо воно відбулось за його бажанням) не може бути достатньою підставою для витребування майна у добросовісного набувача за останнім правочином в порядку статті 388 Цивільного кодексу України.

Сам лише факт недійсності першого в ланцюгу договорів правочину, за яким відчужено відповідне майно боржника, не свідчить про вибуття такого майна з володіння власника без його волі. Адже недійсність правочину як така (без урахування підстав недійсності) не виключає наявності волі власника майна на його відчуження. Однак метою такого відчуження при укладенні фраудаторного правочину є унеможливлення звернення стягнення на це майно та в окремих випадках збереження фактичного контролю над цим майном (у разі відчуження пов`язаній особі).

Натомість презюмування відсутності волі власника на відчуження майна за недійсним правочином, незалежно від підстав недійсності, матиме наслідком необґрунтоване розширення окресленого частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України кола випадків, за яких майно може бути витребувано від добросовісного набувача.

Як наслідок, добросовісний набувач перебуватиме в невигідному становищі порівняно з недобросовісним власником (який не дотримався вимог закону при укладенні правочину, спрямованого на відчуження майна). Отже, на такого набувача, попри його добросовісність, буде покладено індивідуальний і надмірний тягар, пов`язаний з втратою майна та необхідністю шукати способи компенсації своїх втрат (зокрема витрат на придбання майна, на його утримання, збереження, а також поліпшення відповідно до положень статті 390 Цивільного кодексу України). Водночас можливість застосування положень статті 330 Цивільного кодексу України буде значною мірою необґрунтовано обмежена.

Наведене не сприятиме забезпеченню принципу правової визначеності як невід`ємної складової верховенства права, а також може призвести до невиправданого та непропорційного втручання у мирне володіння майном добросовісної особи, що набула його за відплатним правочином. При цьому таке втручання буде здійснено на користь особи, що діяла недобросовісно, зловживаючи своїм правом (адже арбітражний керуючий та кредитори при зверненні з відповідним позовом передусім діють в інтересах боржника), що матиме наслідком порушення справедливого балансу інтересів.

Відповідна правова позиція щодо застосування норм права викладена у п. 90 101 постанови СП КГС ВС від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23).

У цій справі позивачі наполягають на фраудаторному характері договору купівлі продажу машиномісця, укладеного 08.10.2015 між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Продавцем) та ТОВ «Український нафтопродукт» (Покупцем), вважаючи, що це є підставою для висновку про вибуття майна з володіння боржника поза волею власника.

Однак, враховуючи зміст цього договору, суд дійшов висновку, що воля ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього була спрямована саме на вибуття майна з його володіння на користь ТОВ «Український нафтопродукт», хоча й з недобросовісною метою.

Щодо наявності права ПАТ АБ «Укргазбанк» на звернення з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння

Згідно ст. 45, 47 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Велика Палата Верховного Суду у п. 159 161 постанови від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 вказала, що вона раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).

У справі про банкрутство право звернення в інтересах боржника з віндикаційним позовом до третіх осіб, у тому числі з підстав визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, належить виключно ліквідатору боржника (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № Б-19/207-19).

Натомість учасники справи про банкрутство вправі оскаржити до суду дії (бездіяльність) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі з повернення майна у ліквідаційну масу боржника (частина одинадцята статті 41 Закону про банкрутство, ч. 6 ст. 61 КУзПБ), а комітет кредиторів за поданим клопотанням ? усунути ліквідатора від виконання ним своїх обовязків у разі їх невиконання або неналежного виконання (частина третя статті 114 Закону про банкрутство, ч. 4 ст. 28 КУзПБ).

Оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» ніколи не було власником спірного майна, підстави для задоволення його позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння відсутні.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. про витребування майна із чужого незаконного володіння

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності з ст. 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. не доведено наявність, передбачених ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, підстав для витребування нерухомого майна із володіння ОСОБА_1 , а тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовної давності

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)).

Оскільки за результатами вирішення даного спору встановлено, що права або законні інтереси позивачів не були порушені, питання про застосування позовної давності судом не розглядається.

Щодо судових витрат

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції від 05.08.2024 № 11 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було сплачено 165 286,95 грн судового збору.

Зважаючи на роз`єднання заявлених позовних вимог, у даній справі на позивача покладається судовий збір в розмірі 9 084,00 грн.

За змістом ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позов ОСОБА_1 вказала, що «На виконання вимог ст. 124 ГПК України, Відповідач-2 зазначає суду, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат відповідача буде залежати від загальної кількості наданих адвокатом послуг, а тому розмір понесених судових витрат буде наданий безпосередньо під час розгляду справи».

З огляду на сталу практику Верховного Суду (до прикладу постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.04.2024 у справі № 907/568/22 тощо) щодо практичної реалізації передбаченого у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, зокрема в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, остання відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Оскільки на момент ухвалення даного рішення ОСОБА_1 не подала попередній розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) (як і заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи) суд не вирішує питання щодо розподілу її відповідних витрат.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про:

визнання недійсним договору купівлі-продажу № 3367, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015,

витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 15, за адресою: м. Київ, вул. Гонти Івана, буд. 7, площею 10,1 м2, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2024.

Суддя А.С.Сидоренко