ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2024 р. Справа№ 910/4341/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Новосельцева О.Р.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 28.11.2024:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024

по справі №910/4341/24 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни

до Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера

про стягнення заборгованості у розмірі 308 344 грн. 20 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Фізична особа - підприємець Зінькевич Галина Миколаївна (далі також - позивач, ФОП Зінькевич Галина Миколаївна) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера (далі також - відповідач, ФОП Шаріпов Алішер, скаржник) про стягнення заборгованості у розмірі 308 344 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 у справі №910/4341/24 позов фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни - задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на користь фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни заборгованість у розмірі 154 172 грн. 10 коп., штраф у розмірі 106 992 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 3 917 грн. 47 коп. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що відповідач, у порушення норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату з відшкодування витрат балансоутримувача в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа - підприємець Шаріпов Алішер звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 у справі №910/4341/24. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Овчіннікова А.А. в інтересах фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 у справі №910/4341/24. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 у справі №910/4341/24, ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни до фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера про стягнення заборгованості відмовити. Судові витрати стягнути з позивача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до 25.02.2024 відповідач письмово повідомив позивача про припинення Договору №01/02 «про відкшодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг» від 01.02.2020, заяву про припинення Договору позивачем отримано 05.03.2024.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

17.10.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що в апеляційній скарзі відповідачем не вказано в чому саме рішення Господарського суду міста Києва, яке він оскаржує, - є незаконним чи винесено із порушеннями. Основним аргументом скарги є те, що позивач визнаючи сплату, не надав доказів сплати відповідачем коштів на певну суму. Однак вказана обставина взагалі не впливає на законність рішення суду першої інстанції. Позивач керуючись принципами змагальності, диспозитивності надав суду усі достатні докази для розгляду справи та підтвердження викладених ним обставин, - в межах заявлених вимог та періоду стягнення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Владимиренко С.В., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи 910/4341/24.

02.09.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4341/24.

02.09.2024 від Фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про заперечення в частині поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024по справі №910/4341/24. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24 - залишено без руху. Надано Фізичній особі - підприємцю Шаріпову Алішеру строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для подання заяви із зазначенням інших підстав та доказів на їх підтвердження для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24.

30.09.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 прийнято справу № 910/4341/24 апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.. Задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2024 вирішено здійснювати розгляд справи за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24 за правилами загального позовного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 28.11.2024.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання та розгляд клопотання

Представники позивача та відповідача з`явилися у судове засідання 28.11.2024 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 01.02.2020 між Фізичною особою - підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною (далі - Виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Шаріповим Алішером (далі - Споживач) було укладено Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02, відповідно до умов якого Виконавець, що є експлуатуючою організацію забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Симиренка 17 А, загальною площею 2377 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Споживач відшкодовує вартість витрат Виконавця на виконання вищевказаних робіт пропорційно до займаної площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Виконавцю за цим Договором. Споживач користується прибудинковою територією загальною площею 30 кв.м. шляхом розміщення малої архітектурної форми.

Згідно з п.2.2.3 Договору Споживач зобов`язується не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Виконавця за послуги, які передбачені даним Договором. При несвоєчасній оплаті послуг, сплачувати пеню у розмірі 1% від суми за кожен день такого прострочення, а в разі затримки у оплати більше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів сплатити штраф у розмірі 100% від суми боргу.

Цей договір укладено строком на 2 роки та 364 дні з моменту підписання даного Договору. (п.4.1 Договору)

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік. (п.4.3 Договору)

Додатком №1 до Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 року, що є розрахунком щомісячних платежів за обслуговування, експлуатацію, поточний ремонт, надання - комунальних послуг, утримання прибудинкової території за адресою: м.Київ, вул. Симиренка 17 А,, Сторони узгодили, що прибирання прибудинкової території (30 м2) - 1 000 гривень 00 копійок, вивіз сміття - 1 000 гривень 00 копійок, користування сантехнічним вузлом та використання води - 750 гривень 00 копійок, користування електромережами згідно показань електролічильника за тарифами постачальника, обслуговування електромереж - 750 гривень 00 копійок. Загальна сума: 3 500 гривень 00 копійок. Пункт 1,2,3,5 корегуються кожного місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати платежів з відшкодування витрат балансоутримувача за період лютий 2020 року - березень 2024 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість у розмірі 154 172 грн. 10 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера штраф у розмірі 154 172 грн. 10 коп.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Внаслідок укладення Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначалось колегією суддів вище, 01.02.2020 між Фізичною особою - підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною та Фізичною особою - підприємцем Шаріповим Алішером було укладено Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02, відповідно до умов якого Виконавець, що є експлуатуючою організацію забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка 17 А,, загальною площею 2377 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Споживач відшкодовує вартість витрат Виконавця на виконання вищевказаних робіт пропорційно до займаної площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Виконавцю за цим Договором. Споживач користується прибудинковою територією загальною площею 30 кв.м. шляхом розміщення малої архітектурної форми.

Додатком №1 до Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020, що є розрахунком щомісячних платежів за обслуговування, експлуатацію, поточний ремонт, надання - комунальних послуг, утримання прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Симиренка 17 А,, Сторони узгодили, що прибирання прибудинкової території (30 м2) - 1 000 гривень 00 копійок, вивіз сміття - 1 000 гривень 00 копійок, користування сантехнічним вузлом та використання води - 750 гривень 00 копійок, користування електромережами згідно показань електролічильника за тарифами постачальника, обслуговування електромереж - 750 гривень 00 копійок. Загальна сума: 3 500 гривень 00 копійок. Пункт 1,2,3,5 корегуються кожного місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж.

Згідно з п.2.2.3 Договору Споживач зобов`язується не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Виконавця за послуги, які передбачені даним Договором. При несвоєчасній оплаті послуг, сплачувати пеню у розмірі 1% від суми за кожен день такого прострочення, а в разі затримки у оплати більше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів сплатити штраф у розмірі 100% від суми боргу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020, обов`язок відповідача по оплаті за надані послуги за період лютий 2020 року - березень 2024 року на момент розгляду даної справи настав.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера перед Фізичною особою - підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною за Договором про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 за період лютий 2020 року - березень 2024 року з урахуванням інфляційних становить 154 196 грн. 37 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача, наданим позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано суду контррозрахунку заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості з відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг, а тому судом першої інстанції вірно прийнято до уваги розрахунок, наданий позивачем.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивач просив суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера заборгованість у розмірі 154 172 грн. 10 коп. Жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог у поданій заяві про усунення недоліків позовної заяви від 18.04.2024 позивачем подано не було. За таких підстав, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, суд розглядає позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни , викладені у позовній заяві.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед Фізичною особою - підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною за Договором про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 за надані послуги за період лютий 2020 року - березень 2024 року у загальному розмірі 154 172 грн. 10 коп.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач, у порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату з відшкодування витрат балансоутримувача в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача у розмірі 154 172 грн. 10 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Прошу звернути увагу, що Відповідач визнає факт укладення Договору №01/02 «про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг» від 01.02.2020 року (далі - Договір) та Додатку №1 від 01.02.20р. про Розрахунок щомісячних платежів. Відповідач визнає його дію аж до 25.02.2024р.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.4.1. Договору цей договір укладено строком на 2 роки та 364 дні з моменту підписання даного Договору.

Відповідно до п.4.3. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік

Враховуючи укладення Договору на 2 роки 364 дні, то останній діяв з 01.02.2020 до 01.02.2023 і в подальшому був пролонгованим згідно п.4.3. Договору, оскільки жодна із сторін не подавала заяв чи інших документів про припинення чи зміну Договору, після закінчення строку його чинності протягом одного місяця. Тому строк дії Договору продовжився на календарний рік тобто до 01.02.2024. Після вже другого закінчення дії Договору а саме після 01.02.2024 від відповідача протягом одного місяця згідно п.4.3. Договору, - не надійшло жодних заяв про припинення або зміну умов Договору, тому Договір є пролонгованим на ще один календарний рік і діє до 01.02.2025.

Пояснення скаржника, що він вже після чергової пролонгації, яка відбулась 01.02.2024 надіслав Заяву від 25.02.2024 про припинення Договору, - не підтверджується належними доказами. В наданих відповідачем доказах відсутній опис-вкладення, що унеможливлює встановлення, що саме надіслано, також не вказується сама адреса відправлення (незрозуміло взагалі куди відправлено і що саме). Більше того відповідно до Договору, в останньому відсутні положення, які надають право будь-якій стороні на розірвання Договору, крім як підстави згідно пункту 4.5 Договору:

Чинність цього Договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду

Закінчення строку не було, загибелі майна не було, взаємної згоди також, адже як зазначено колегією суддів вище, позивач не отримував такого Листа, а відповідач не довів взагалі що саме він відправляв і куди саме, також відсутнє рішення господарського суду про припинення дії Договору.

Тому пояснення скаржника про припинення дії Договору не відповідають дійсності, суперечать положенням Договору та не підтверджують доказами.

Опис-вкладення як і фіскальний чек є обов`язковим атрибутами для підтвердження відправлення документів. Належним доказом направлення є оригінали розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека) та опису вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення. Навіть документи в судовому процесі направляються з описом вкладення, інакше не буде підтвердження надсилання саме цього документу

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", а саме п. 17, 47:

17. Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку.

Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

47. Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відправником відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Згідно із пунктом 3.2.1.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12.05.2006 №211: 3.2.1.2 при прийманні листа (бандеролі) з оголошеною цінністю з описом вкладення працівник зв`язку звіряє вкладення з описом ф.107, а також перевіряє відповідність місця призначення, найменування адресата та суми оголошеної цінності, зазначених на відправленні та примірнику опису, розписується на ньому і проставляє відбиток календарного штемпеля. Форма опису вкладення передбачає, що внесення виправлень до опису вкладення не допускається, про що зазначено безпосередньо на бланку опису вкладення.

Вищевикладеним спростовуються доводи скаржника стосовно розірванні договору з 25.02.2023.

Також, при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь штраф у розмірі 154 172 грн. 10 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.2.2.3 Договору Споживач зобов`язується не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Виконавця за послуги, які передбачені даним Договором. При несвоєчасній оплаті послуг, сплачувати пеню у розмірі 1% від суми за кожен день такого прострочення, а в разі затримки у оплати більше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів сплатити штраф у розмірі 100% від суми боргу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 100% штрафу у розмірі 154 172 грн. 10 коп. на підставі п.2.2.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020, дійшла до висновку, що вказані позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення бази для нарахування штрафу. Так, колегія суддів звертає увагу, що у поданих до суду першої інстанції поясненнях від 18.04.2024 та від 02.07.2024 позивач зазначає, що сума боргу розрахована з урахуванням інфляційних, від якої й здійснено нарахування штрафу. При цьому, суми інфляційних втрат в даному спорі є складовою платежів і в наступному місяці береться як стала сума, вказана сума не є способом захисту майнового права згідно зі ст.625 ЦК України. Позивач не нараховує інфляційні втрати по ст.625 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню Постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19.

Проте, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги вказані доводи позивача, оскільки пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція що порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що базою для нарахування штрафу відповідно п.2.2.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 є сума боргу без множення на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, позивачем невірно розраховано суму штрафу. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сума інфляційних, нарахована на суму боргу, не є складовою суми боргу, як помилково вважає позивач, оскільки останній не може самостійно визначати правову природу суми відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Крім того, суд зазначає, що нарахування інфляційних здійснюється саме на підставі ч.2 статті 625 ЦК України, а не на підставі Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020.

Колегією суддів встановлено, що позивачем визначено період прострочення відповідача з оплати за надані послуги з лютого 2020 року по березень 2024 року, що становить 50 місяців. Загальна сума оплати за місяць становить 3500 грн. 00 коп. відповідно до Додатку №1 до Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020. Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу загальну суму боргу без урахування інфляційних за період з лютого 2020 року по березень 2024 року у розмірі 175 000 грн. 00 коп. (без урахування заборгованості по електроенергії). Останнім було частково сплачено на користь позивача суму в розмірі 138 853 грн. 77 коп., з якої 70 846 грн. 15 коп. погашено заборгованість за електроенергію та 68 007 грн. 62 коп. за обслуговування, експлуатацію, поточний ремонт, надання - комунальних послуг, утримання прибудинкової території.

За таких підстав, заборгованість Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера перед Фізичною особою - підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною за Договором про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг №01/02 від 01.02.2020 за період лютий 2020 року - березень 2024 року становить 106 992 грн. 38 коп. (175 000 грн. 00 коп. - 68 007 грн. 62 коп.), що і є базою для нарахування штрафу відповідно до п.2.2.3 Договору. А тому сума штрафу становить 106 992 грн. 38 коп.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що з Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на користь Фізичної особи - підприємця Зінькевич Галини Миколаївни підлягає стягненню заборгованість з інфляційними у розмірі 154 172 грн. 10 коп. та штраф у розмірі 106 992 грн. 38 коп.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шаріпова Алішера на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 по справі №910/4341/24.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою - підприємцем Шаріповим Алішером.

4. Матеріали справи №910/4341/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 14.01.2025. (після виходу суддів з відпустки)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім