РІШЕННЯ

19 листопада 2024 року м. ТернопільСправа № 921/515/24

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу у порядку загального позовного провадження

за позовом Бережанської міської ради, вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки 2В, м. Тернопіль,

про визнання недійсними додаткових угод №3 від 15.07.2021, № 4 від 27.08.2021, №5 від 05.11.2021 та стягнення грошових коштів в сумі 14 770, 67 грн.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Венчур О.Л. представник,

від відповідача: Мамчур Ю.В. - представник.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Бережанська міська рада звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 15.07.2021, № 4 від 27.08.2021, №5 від 05.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2020 за №507-39 та стягнення грошових коштів в сумі 14 770, 67 грн.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27.08.2024, для розгляду справи №921/515/24 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 02.09.2024 позовну заяву (вх.. №596 від 27.08.2024) залишено без руху, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.

13.09.2024 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про усунення недоліків ( вх. №7122), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 02.09.2024.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20.09.2024 відкрито провадження у справі №921/515/24 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 24.10.2024.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 24.10.2024.

Ухвалою суду від 24.10.2024 підготовче засідання відкладалося на 19.11.2024 з підстав, викладених в ній.

Відповідно до частини 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

У підготовчому засіданні 19.11.2024 суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Інші процесуальні дії.

Одночасно з позовною заявою позивачем заявлено клопотання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Західний офіс Держаудитслужби.

Однак, у підготовчому засіданні - 19.11.2024 позивачем заявлено заяву про відмову від клопотання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Західний офіс Держаудитслужби, як заявлено безпідстано (викладено в усній формі), що відображено у протоколі судового засідання.

Розглянувши заяву, суд зазначає таке.

Статтею 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Господарського процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено статтею 42 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право, зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 169 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у клопотанні щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Західний офіс Держаудитслужби, слід відмовити.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні спірних додаткових угод порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Враховуючи те, що додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", позивач, посилаючись на приписи ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати їх недійсними. Оскільки Споживач сплатив кошти за постачання електричної енергії відповідно до ціни, вказаній у спірних додаткових угодах, тобто за збільшеною ціною, а тому позивач вважає, що безпідставно переплачено бюджетних коштів в сумі 14 770,67 грн.

В якості правових підстав позову зазначено Закон України "Про публічні закупівлі", ст. ст. 16, 202, 203, 215, 1212 Цивільного кодексу України.

У підготовчому засіданні позивачем підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Також, 19.11.2024 позивачем подано клопотання про повернення судового збору - 50 % з Державного бюджету України, на підставі статті 130 ГПК України (вх. №8897).

Заперечення відповідача.

Представниця відповідача в підготовче засідання з"явилася, підтримала заяву про визнання позову (вх. №8776 від 15.11.2024), в якій позов визнано в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом.

У ході проведення ревізії фінансово - господарської діяльності Бережанської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області встановлено факти безпідставного укладення додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу, якими збільшено ціну товару, що призвело до неефективного використання бюджетних коштів.

Бережанською міською радою проведено закупівлю за номером UA-2020-11-16-013376-с електричної енергії ДК 021:20-5 в кількості 102 500 кВт/год .

23.12.2020 між Бережанською міською радою (як, Споживачем/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (як, Постачальником/відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №507-39.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу - ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія у кількості 102 500 кВт/год. для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється у строк з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно ( п. 3.1 Договору).

У розділі 5 Договору сторони визначили ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії.

Так, загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн (п.5.1 Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору ( п.5.2 Договору).

Спосіб визначення ціни (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п.5.3 Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни ( п.5.4 Договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( п.5.5 Договору).

Споживач зобов"язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії на підставі Акта та виставленого Постачальником рахунку на оплату, у строк , що не перевищує 5 робочих днів з моменту підписання Акта приймання передачі електричної енергії , але в будь якому випадку не пізніше 20 календарних днів після закінчення розрахункового періоду ( п.5.7 Договору).

Пунктом 7.2 Договору, Постачальник зобов"язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору, в свою чергу Споживач зобов"язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 6.2 Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного їх завершення (п.13.1 Договору).

Згідно п.13.7 Договору у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару (належним чином оформлена довідка/інформація (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, чи її регіональними представництвами, або іншим уповноваженим на те органом. В будь - якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Споживач має право відмовитися від зміни ціни за одиницю товару у випадках, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни, передбачене цим пунктом.

Відповідно до п. 13.8 Договору Постачальник має повідомити про зміну будь - яких умов договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати договір.

Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь - яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь - яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку та умови, що така зміна не призведе до збільшення визначеної в договорі про закупівлю - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадку зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п.13.9 Договору).

Невід`ємною частиною Договору є: Додаток №1 " Заява приєднання" з Додатком "А"; Додаток №2 Комерційна пропозиція "Індивідуальна"; Додаток №3 "Договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021р"; Додаток №4 "Специфікація товару".

У Додатку №1 "Заява приєднання" містить інформацію щодо найменування Споживача, відомості про вид, адресу об`єкта, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку, інформацію про те, що оператором системи, з яким Споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, є ВАТ "Тернопільобленерго" та початок постачання - з 01.01.2021.

У заяві-приєднання вказано, що погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), Споживач засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до цього Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

В обраній Споживачем комерційній пропозиції "Індивідуальна" (додаток №2 до Договору) контрагенти узгодили, що ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,554 грн за 1 кВт/год (без ПДВ) та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ). Згідно положень Закону України "Про публічні закупівлі", зміна ціни Договору здійснюється із настанням підстав, передбачених ч.5 ст. 41 Закону. У разі зміни (коливання) закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді допускається за умови надання Постачальником документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку), виданої уповноваженими органами та організаціями. Згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони можуть використовувати інформацію з веб сайту ДП "Оператор ринку" для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

У розділі "Спосіб оплати" передбачено, що оплата здійснюється за фактично відпущену електричну енергію протягом розрахункового періоду відповідно до даних комерційного обліку і наданих Постачальником рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У розділі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" зазначено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається Постачальником та отримується Споживачем не пізніше третього робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані Постачальником рахунки підлягають оплаті Споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання.

Додатком №3 "Договірні (замовлені ) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік", сторони домовились про обсяги постачання електричної енергії , зокрема в обсязі 102,500 тис. кВт/год.

Специфікацією визначено найменування товару - електрична енергія, кількість - 102 500 кВт, ціна за одиницю - 1,554 кВт/год та загальну суму 191 142,00 грн.

Так, за час існування спірних договірних відносин, їхніми учасниками укладено шість додаткових угод, зокрема:

- 26.01.2021 укладено Додаткову угоду №1, якою сторони домовились внести зміни щодо банківських реквізитів споживача;

- 24.02.2021 укладено Додаткову угоду №2, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,68 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 94,8125 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 6 Додаткової угоди №2 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.02.2021 та діє до 31.12.2021;

- 15.07.2021 укладено Додаткову угоду №3, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,817 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 92,615 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 5 Додаткової угоди №3 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.06.2021 та діє до 31.12.2021;

- 27.08.2021 укладено Додаткову угоду №4, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 141 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,96778 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 90,093 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 6 Додаткової угоди №4 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.08.2021 та діє до 31.12.2021;

- 05.11.2021 укладено Додаткову угоду №5, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 2,11359 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 88,738 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 6 Додаткової угоди №5 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.10.2021;

- 22.11.2021 укладено Додаткову угоду №6, якою сторони домовились внести зміни: в п. 2.1 Договору, виклавши в наступній редакції: "За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача (ДК 021:2015 код 09310000-5 Електрична енергія (електрична енергія) у кількості 14,5 тис. кВт/год, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору". Також сторони погодили зменшити суму договору на 1,82 грн та внести зміни в п. 5.1 Договору, виклавши у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 140,18 грн, у тому числі ПДВ 31 856,70 грн "

Спірні додаткові угоди укладені щодо зміни ціни електричної енергії та обсягів постачання.

До укладених Додаткових угод в підтвердження щодо підняття ціни на електричну енергію Постачальником долучено відповідні листи-повідомлення "ТОВ "Тернопільелектропостач" та Довідки Торгово - промислової палати України.

На виконання умов Договору з врахуванням Додаткових угод Постачальником поставлено електричну енергію в обсязі 88 737 кВт/год., а Споживачем спожито на загальну суму 191 140,18 грн, про що свідчать рахунки за активну енергію, а саме: № 27/507 від 31.01.2021 (за січень 2021 року) в обсязі 16 695 кВт/год на суму 31 132,84 грн; № 27/507 від 09.03.2021 (за лютий 2021 року) в обсязі 10 557 кВт/год на суму 21 282,91 грн; № 27/507 від 05.04.2021 (за березень 2021 року) в обсязі 9 110 кВт/год на суму 18 365,76 грн; № 27/507 від 05.05.2021 (за квітень 2021 року) в обсязі 7 405 кВт/год на суму 14 928,48 грн; № 27/507 від 27.05.2021 (за травень 2021 року) в обсязі 6 441 кВт/год на суму 12 985,06 грн; № 27/507 від 16.07.2021 (за червень 2021 року) в обсязі 5 454 кВт/год на суму 11 891,92 грн; № 27/507 від 29.07.2021 (за липень 2021 року) в обсязі 4 146 кВт/год на суму 9 039,96 грн; № 27/507 від 31.08.2021 (за серпень 2021 року) в обсязі 3 949 кВт/год на суму 9 324,92 грн; № 27/507 від 25.10.2021 (за вересень 2021 року) в обсязі 6 679 кВт/год на суму 15 771,36 грн та Акт прийняття передавання товарної продукції №127000507 від 11.11.2021 (за жовтень 2021 року) в обсязі 18 301 кВт/год на суму 46 416,97 грн.

В свою чергу, Споживачем за використану електричну енергію сплачено Постачальнику кошти на загальну суму 191 140,18 грн, про що свідчать платіжні документи №51 від 03.02.2021 на суму 31 132,84 грн, №205 від 11.03.2021 на суму 21 282,91 грн, №320 від 07.04.2021 на суму 18 365,76 грн, №504 від 07.05.2021 на суму 14 928,48 грн; №638 від 02.06.2021 на суму 12 985,06 грн, №885 від 16.07.2021 на суму 11 891,92 грн, №888 від 04.08.2021 на суму 9039,96 грн, №1027 від 07.09.2021 на суму 9 324,92 грн, №1244 від 26.10.2021 на суму 15 771,36 грн, №1330 від 12.11.2021 на суму 46 416,97 грн.

За доводами позивача, укладення спірних додаткових угод призвело до збільшення ціни за 1 кВт /год електричної енергії з 1,554 грн до 2,11359 (без ПДВ) ( або на + 73,52 %), а обсяг поставленої електричної енергії зменшився до 88 737 кВт/год замість 102 500 кВт/год ( на 13 763 кВт/год), за основним Договором.

Отже, сума безпідставно отриманих коштів ТОВ "Тернопільелектропостач" становить 14 770,67 грн ( на момент подання позову).

На підтвердження факту невідповідності спірних додаткових угод, позивачем долучено до позову Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Бережанської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області за № 131920-22/5 від 13.06.2024.

На думку позивача, додаткові угоди №3 від 15.07.2021; №4 від 27.08.2021, №5 від 05.11.2021 укладені всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти - стягненню.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Норми права, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Щодо підстав для визнання недійсними додаткових №3 від 15.07.2021; №4 від 27.08.2021, №5 від 05.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №507-39 від 23.12.2020, суд встановив таке.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, Бережанською міською радою проведено закупівлю за номером UA-2020-11-16-013376-с електричної енергії ДК 021:20-5 в кількості 102 500 кВт/год .

Як зазначено статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, до яких віднесено, зокрема, свободу договору.

Відповідно до положень статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6 і 627 Цивільного кодексу України визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору у ЦК України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 914/1087/18.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як визначено статтею 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, 23.12.2020 між Бережанською міською радою (як, Споживачем/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (як, Постачальником/відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №507-39.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу - ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія у кількості 102 500 кВт/год. для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється у строк з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно. ( п. 3.1 Договору).

Невід`ємною частиною Договору є: Додаток №1 " Заява приєднання" з Додатком "А"; Додаток №2 Комерційна пропозиція "Індивідуальна"; Додаток №3 "Договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021р"; Додаток №4 "Специфікація товару".

У Додатку №1 "Заява приєднання" містить інформацію щодо найменування Споживача, відомості про вид, адресу об`єкта, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку, інформацію про те, що оператором системи, з яким Споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, є ВАТ "Тернопільобленерго" та початок постачання - з 01.01.2021.

У заяві-приєднання вказано, що погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), Споживач засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до цього Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 Договору, Постачальник зобов"язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору, в свою чергу Споживач зобов"язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 6.2 Договору).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору з врахуванням Додаткових угод Постачальником поставлено електричну енергію в обсязі 88 737 кВт/год., а Споживачем спожито на загальну суму 191 140,18 грн, що підтверджується рахунками за активну енергію, а саме: № 27/507 від 31.01.2021 (за січень 2021 року) в обсязі 16 695 кВт/год на суму 31 132,84 грн; № 27/507 від 09.03.2021 (за лютий 2021 року) в обсязі 10 557 кВт/год на суму 21 282,91 грн; № 27/507 від 05.04.2021 (за березень 2021 року) в обсязі 9 110 кВт/год на суму 18 365,76 грн; № 27/507 від 05.05.2021 (за квітень 2021 року) в обсязі 7 405 кВт/год на суму 14 928,48 грн; № 27/507 від 27.05.2021 (за травень 2021 року) в обсязі 6 441 кВт/год на суму 12 985,06 грн; № 27/507 від 16.07.2021 (за червень 2021 року) в обсязі 5 454 кВт/год на суму 11 891,92 грн; № 27/507 від 29.07.2021 (за липень 2021 року) в обсязі 4 146 кВт/год на суму 9 039,96 грн; № 27/507 від 31.08.2021 (за серпень 2021 року) в обсязі 3 949 кВт/год на суму 9 324,92 грн; № 27/507 від 25.10.2021 (за вересень 2021 року) в обсязі 6 679 кВт/год на суму 15 771,36 грн та Актом прийняття передавання товарної продукції №127000507 від 11.11.2021 (за жовтень 2021 року) в обсязі 18 301 кВт/год на суму 46 416,97 грн.

У розділі 5 Договору сторони визначили ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії.

Так, загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн (п.5.1 Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору ( п.5.2 Договору).

Спосіб визначення ціни (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п.5.3 Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни ( п.5.4 Договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( п.5.5 Договору).

Споживач зобов"язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії на підставі Акта та виставленого Постачальником рахунку на оплату, у строк , що не перевищує 5 робочих днів з моменту підписання Акта приймання передачі електричної енергії , але в будь якому випадку не пізніше 20 календарних днів після закінчення розрахункового періоду ( п.5.7 Договору).

В обраній Споживачем комерційній пропозиції "Індивідуальна" (додаток №2 до Договору) контрагенти узгодили, що ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,554 грн за 1 кВт/год (без ПДВ) та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ). Згідно положень Закону України "Про публічні закупівлі", зміна ціни Договору здійснюється із настанням підстав, передбачених ч.5 ст. 41 Закону. У разі зміни (коливання) закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді допускається за умови надання Постачальником документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку), виданої уповноваженими органами та організаціями. Згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони можуть використовувати інформацію з веб сайту ДП "Оператор ринку" для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

У розділі "Спосіб оплати" передбачено, що оплата здійснюється за фактично відпущену електричну енергію протягом розрахункового періоду відповідно до даних комерційного обліку і наданих Постачальником рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У розділі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" зазначено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається Постачальником та отримується Споживачем не пізніше третього робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані Постачальником рахунки підлягають оплаті Споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання.

Так, Споживачем за використану електричну енергію сплачено Постачальнику кошти на загальну суму 191 140,18 грн, про що свідчать платіжні документи №51 від 03.02.2021 на суму 31 132,84 грн, №205 від 11.03.2021 на суму 21 282,91 грн, №320 від 07.04.2021 на суму 18 365,76 грн, №504 від 07.05.2021 на суму 14 928,48 грн; №638 від 02.06.2021 на суму 12 985,06 грн, №885 від 16.07.2021 на суму 11 891,92 грн, №888 від 04.08.2021 на суму 9039,96 грн, №1027 від 07.09.2021 на суму 9 324,92 грн, №1244 від 26.10.2021 на суму 15 771,36 грн, №1330 від 12.11.2021 на суму 46 416,97 грн.

Згідно п.13.7 Договору у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару (належним чином оформлена довідка/інформація (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, чи її регіональними представництвами, або іншим уповноваженим на те органом. В будь - якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Споживач має право відмовитися від зміни ціни за одиницю товару у випадках, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни, передбачене цим пунктом.

Відповідно до п. 13.8 Договору Постачальник має повідомити про зміну будь - яких умов договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати договір.

Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь - яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь - яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку та умови, що така зміна не призведе до збільшення визначеної в договорі про закупівлю - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадку зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п.13.9 Договору).

Додатком №3 "Договірні (замовлені ) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік", сторони домовились про обсяги постачання електричної енергії , зокрема в обсязі 102,500 тис. кВт/год.

Специфікацією визначено найменування товару - електрична енергія, кількість - 102 500 кВт, ціна за одиницю - 1,554 кВт/год та загальну суму 191 142,00 грн.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові №922/2321/22 від 24 січня 2024 року вирішено питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від первісно встановленої ціни в договорі та, зокрема, зазначено про таке.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частин третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами першою, другою статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

Отже, вказана норма Закону в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" від 18 вересня 2019 року, яким Закон було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

Очевидно, що зміни, внесені законодавцем у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Поряд з наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду, слід також звернути увагу на те, що і при розгляді інших справ Верховний Суд неодноразово зазначав, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанова Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в справі № 927/491/19 від 18.06.2021, постанови від 25.11.2021 у справі № 927/563/20 та від 10.02.2022 у справі № 927/284/21).

Будь-яке інше трактування закону та укладання договорів, коли їх сумарна вартість за одиницю товару збільшується більш, ніж на 10 % у порівнянні з тендерною пропозицією та основним договором, повністю нівелює саму процедуру закупівель та спричинює шкоду інтересам держави, оскільки учасником (переможцем) пропонується найнижча ціна, а потім упродовж місяця після проведення торгів додатковими угодами вона необґрунтовано суттєво завищується. Як наслідок, заподіюється пряма шкода державі, оскільки кошти за поставлені продукти фінансуються виключно за рахунок видатків бюджетних асигнувань, а збільшення ціни за одиницю товару автоматично тягне за собою зменшений обсягів поставленої продукції.

Варто також звернути увагу учасників спору на те, що правова норма щодо зміни ціни за одиницю товару застосовується лише в тому разі, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну.

В той же час, тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

При цьому суд вважає, що беручи участь у процедурі публічних закупівель Товариство, самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору. Адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупівлі товару.

Тому, на момент укладення договору від 23.12.2020, ТОВ "Тернопільелектропостач" було відомо про можливу економічну невигідність його укладення згідно зі змістом поданої тендерної пропозиції.

Водночас, Товариство не скористалось правом відмови від укладення договору про закупівлю, а підписало його, спонукаючи в подальшому Споживача до укладення незаконних і таких, що порушують інтереси держави, додаткових угод.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, рішення переможця про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він погоджується на умови договору, в тому числі на ціну за одиницю товару на день підписання договору.

Так, за час існування спірних договірних відносин, їхніми учасниками укладено низку додаткових угод до договору №507-39 від 23.12.2020, якими фактично зменшені обсяги поставки електричної енергії, внаслідок збільшення ціни за товар. Зокрема:

-15.07.2021 укладено Додаткову угоду №3, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,817 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 92,615 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 5 Додаткової угоди №3 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.06.2021 та діє до 31.12.2021;

- 27.08.2021 укладено Додаткову угоду №4, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 141 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 1,96778 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 90,093 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 6 Додаткової угоди №4 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.08.2021 та діє до 31.12.2021;

- 05.11.2021 укладено Додаткову угоду №5, якою сторони домовились внести зміни: в п. 5.1 Договору, виклавши друге речення у наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 191 142,00 грн, у тому числі ПДВ 31 857,00 грн "

та

в Додаток №2 "Комерційна пропозиція до Договору", виклавши абзац 1 графи 2 таблиці в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 2,11359 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), та включає: - ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,29393 грн за 1 кВт/год (без ПДВ).

Також, сторонами внесено зміни у Додаток №3, зменшивши договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2021 рік - 88,738 кВт/год. і у Додаток №4.

Пунктом 6 Додаткової угоди №5 зазначено, що на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.10.2021;

Так, ТОВ "Тернопільелектропостач" зверталося з листами повідомлення до Бережанської міської ради щодо зміни ціни на електричну енергію, у яких повідомляло, що у зв`язку зі зростанням середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку "на добу наперед", відповідно п. 2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому існує необхідність підписання додаткових угод.

До укладених Додаткових угод в підтвердження щодо підняття ціни на електричну енергію Постачальником долучено відповідні листи-повідомлення "ТОВ "Тернопільелектропостач", інформації з офіційного сайту Державного підприємства "Оператор ринку", Довідки Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішній товарних ринків" та Довідки Торгово - промислової палати України.

В свою чергу, при ініціюванні збільшення ціни у договорі постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19,в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, в постанові Великої Палати Верховного Суду № 917/1062/21 від 02.11.2021.

Як наслідок, на переконання суду, у документі, який видає компетентна організація з приводу коливання ціни на відповідному ринку товарів, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 913/368/19.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Відтак, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

Верховний Суд у постанові №927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 Цивільного кодексу України) .

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Разом з тим, аналізуючи підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткових угод встановлено, що ТОВ "Тернопільелектропостач" під час укладення спірних додаткових угод, всупереч вимогам п.2 ч.5 ст. 41 Закону , збільшено ціну електричної енергії без належного підтвердження наявності коливання ціни на електричну енергію як на момент звернення відповідача з пропозиціями про внесення змін до Договору, так і на момент підписання спірних Додаткових угод. Жоден із документів, які стали підставою для укладення Додаткових угод, не містить інформації про коливання ціни на електричну енергію на ринку у період з дати укладення попередньої Додаткової угоди, якою збільшено ціну на товар, до дати звернення Постачальника з пропозиціями внести наступні зміни до Договору в частині збільшення ціни на одиницю товару (або ж дати укладення наступної Додаткової угоди).

Укладення додаткових угод про зміну істотних умов Договору закупівлі шляхом неодноразового збільшення ціни на електричну енергію, що призвело до збільшення ціни на одиницю товару на + 73,52% від первісної ціни, свідчить про недобросовісність дій відповідача після укладення договору, нівелювання самої процедури закупівлі та порушення принципів закупівель, визначених Законом.

Таким чином, постачальником під час укладення спірних додаткових угод №3, №4, №5 до договору №507-39 від 23.12.2020, всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", збільшено ціну електричної енергії без належного підтвердження наявності коливання ціни на електричну енергію в період на день укладання додаткових угод та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару та з перевищенням 10% ліміту щодо зміни ціни визначеної договором. Жоден із документів, які стали підставою для укладення додаткових угод, не містить інформацію про факт коливання ціни електричної енергії на ринку у період між датою підписання сторонами попередніх додаткових угод та датою звернення постачальника до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару.

Під час укладення додаткових угод до договору постачальником надано цінові довідки Торгово-промислової палати України, які показують динаміку цін на дати, ймовірно вигідні для постачальника, однак які не відображають коливання (зміну) ціни на ринку електричної енергії між укладенням додаткових угод.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Слід зазначити, що Закон України "Про торгово-промислову палату" не містить положень щодо наявності повноважень у торгово-промислової палати на видачу довідок (експертних висновків) щодо коливання ціни на товар на ринку. Натомість вказаним Законом визначено право торгово-промислової палати проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

У довідках зазначено, що інформація, яка у них надана, вважається досить вірогідною, але ТПП України не може гарантувати факт її достовірності, а також довідки носить виключно інформативний характер.

З вказаного слідує, що надані постачальником цінові довідки не встановлюють наявності факту коливання ціни у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер.

Правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20.

Отже, вказані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, в них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь - які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Окрім того постачальник не навів доводів на підтвердження того, що невнесення змін до Договору в частині збільшення ціни на одиницю товару за відповідний період було б очевидно невигідним та збитковим для товариства.

Правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22.

Отже, укладення Договору з однією ціною за одиницю товару та подальше її підвищення шляхом укладення ряду Додаткових угод є порушенням п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому Додаткові угоди №3, №4 та №5 підлягають визнанню недійсними.

Як визначено у статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" принципами закупівлі, зокрема, є максимальна економія та ефективність. Критерієм вибору переможця у проведенні закупівлі є ціна (100%).

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 стаття 203 Цивільного кодексу України).

Необхідною мовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), який означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №908/722/20, від 29.08.2023 у справі № 909/635/22, від 27.06.2023 у справі №916/97/21.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі №912/278/21.

З 19.04.2020 введено в дію Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" від 19 вересня 2019 року № 114-ІХ. Спірні додаткові угоди до договору укладенні на час дії Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції від 19.04.2020.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Законом України "Про публічні закупівлі" в редакції від 19.04.2020 не встановлювалась нікчемність правочину, у зв`язку з порушеннями положень частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині безпідставного збільшення ціни за одиницю товару.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Слід зазначити, що факт невідповідності спірних додаткових угод також підтверджено Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Бережанської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області за № 131920-22/5 від 13.06.2024.

Враховуючи наведене, додаткові угоди №3 від 15.07.2021; №4 від 27.08.2021 та №5 від 05.11.2021 до Договору №507-39 від 23.12.2020 суперечать наведеним вище вимогам ЦК України та ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" , що є підставою для визнання зазначених додаткових угод недійсними з моменту їх підписання.

Щодо вимоги про стягнення / повернення грошових коштів, слід зазначити таке.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи недійсність додаткових угод №3 від 15.07.2021; №4 від 27.08.2021 та №5 від 05.11.2021 до Договору №507-39 від 23.12.2020, які не породжують правових наслідків, вартість за одиницю поставленого товару за договором від №507-39 від 23.12.2020 має визначатися положеннями договору.

У результаті укладення сторонами з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" додаткових угод, якими незаконно збільшено ціну на електричну енергію, Бережанською міською радою за недопоставлений товар безпідставно та у надмірній сумі сплачено відповідачу бюджетні кошти у сумі 14 770,67 грн.

Розрахунок заявлених до стягнення надмірно сплачених коштів здійснено, виходячи з ціни, зазначеної у Договорі про постачання електричної енергії споживачу за №507-39 від 23.12.2020 за 1 кВт/год. 2,01600 грн, з ПДВ.

Так, Бережанською міською радою за фактично поставлену електричну енергію за січень місяць по жовтень місяць 2021 року повинно було сплатити кошти у сумі 176 369,51 грн.

Різниця між сумою коштів, яка перерахована Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" за отриману електричну енергію по ціні, визначеній з урахуванням усіх додаткових угод, а саме 191 140,18 грн, та сумою, яку мали сплатити за використану електричну енергію по ціні, зазначеній у Договорі про постачання електричної енергії споживачу за №480 від 01.02.2021 (без урахування спірних додаткових угод), а саме 176 369,51 грн, становить 14 770,67 грн .

Отже, ТОВ "Тернопільелектропостач" передав Бережанській міській рад меншу кількість товару, а Споживачем внаслідок незаконного укладення Додаткових угод про підвищення ціни недоотримано товар в цій кількості на суму 14 770,67 грн.

В результаті укладення сторонами з порушенням вимог закону додаткових угод, якими незаконно збільшено ціну, з бюджету Бережанською міською радою безпідставно та у надмірній сумі сплачено відповідачу за недопоставлений товар, бюджетні кошти у сумі 14 770,67 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 14 770,67 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому ТОВ "Тернопільелектропостач" зобов`язане їх повернути Бережанській міській раді, що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ст. 1212 ЦК України.

Так, Верховний Суд вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (п. п. 71, 72, 82 постанови).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

З огляду на викладене, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін та встановивши норму права, що підлягає фактичному застосуванню для вирішення цього спору, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення грошових коштів у розмірі 14 770,67 грн.

Вищезазначені обставини підтверджуються відповідачем, який позовні вимоги визнає повністю, про що суду надано відповідну заяву.

Приписами частин 3, 4 статті 185 Господарського кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 191 цього Кодексу.

Так, відповідачем подано заяву про визнання позову, відповідно до вимог статті 191 ГПК України ( вх. № 8776 від 15.11.2024).

Згідно статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач у підготовчому провадженні визнав позов у повному обсязі, подавши відповідну письмову заяву, підписану представником відповідача Мамчур Ю.В., повноваження якого на вчинення таких дій ґрунтуються на довіреності №1803/08 від 21.12.2023 від 01.10.2024, посадової інструкції щодо юрисконсульта відділу правового та корпоративного забезпечення ТОВ "Тернопільелектропостач" та Положення про відділ правового та корпоративного забезпечення ТОВ "Тернопільелектропостач" .

Визнання позову відповідачем у даній справі не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому приймається судом, за таких обставин визнання позову є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Судом дотримано приписи ч. 2 ст. 191 ГПК України щодо перевірки повноважень на визнання позову відповідача, суд наголошує на наслідках відповідної процесуальної дії, як визнання позову.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

Наведене свідчить про відсутність підстав для неприйняття вказаної заяви відповідачем щодо визнання позовних вимог .

Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення, як правомірно заявлені, документально підтверджені та визнані відповідачем.

При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Висновок суду.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 9 689,60 грн.

Як передбачено частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суд звертає увагу на те, що позовна заява подана за допомогою підсистеми "Електронний суд".

Зважаючи на це, при зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 9 689,60 грн.

Вказана сума визначена з урахуванням коефіцієнту пониження розміру ставки судового збору - 3028,00 грн за майнову вимогу ( стягнення у розмірі 14 770,67 грн ) + 9084,00 грн за немайнові вимоги (3х 3028,00) х 0,8.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого Тернопільською обласною прокуратурою при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 9 689,60 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області ( міститься в матеріалах справи).

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 844,80 грн (50% судового збору від 9 689,60 грн) покладається на відповідача.

Щодо решти судового збору у розмірі 4 844,80 грн (50% судового збору від 9 689,60 грн), суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Як встановлено частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов в повному обсязі.

Також, 19.11.2024 позивачем подано клопотання про повернення судового збору - 50 % з Державного бюджету України, на підставі статті 130 ГПК України (вх. №8897).

Таким чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору, яку належить повернути з Державного бюджету України становить 4844,80 грн (50% судового збору від 9 689,60 грн).

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Керуючись статтями 7, 13, 42, 46, 86, 129, 130, 191, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Західний офіс Держаудитслужби, відмовити.

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 4844,80 грн ( 50% судового збору) покласти на відповідача, а у розмірі 4844,80 грн ( 50% судового збору ) повернути Бережанській міській раді з Державного бюджету України, у зв"язку з визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

4. Визнати недійсною Додаткову угоду №3 від 15.07.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №507-39 від 23 грудня 2020 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" () та Бережанською міською радою ().

5. Визнати недійсною Додаткову угоду №4 від 27.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №507-39 від 23 грудня 2020 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" () та Бережанською міською радою ().

6. Визнати недійсною Додаткову угоду №5 від 05.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №507-39 від 23 грудня 2020 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" () та Бережанською міською радою ().

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2 "В", м. Тернопіль, код на користь місцевого бюджету в особі Бережанської міської ради, вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільська область (р/р UA0050758, , ДКСУ м. Київ) грошові кошти в сумі 14 770,67 грн.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2 "В", м. Тернопіль, код на користь Бережанської міської ради міської ради, вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільська область, - 4844,80 грн судового збору.

9. Видати накази стягувачу після набрання рішенням законної сили.

10. Повернути Бережанській міській раді, вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільська область, з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4844,80 грн ( 50% судового збору ), сплачений згідно платіжної інструкції №1078 від 05.09.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати учасникам справи до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "10" лютого 2025 року.

Суддя Я.Я. Боровець