СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Харків Справа № 922/81/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вх.2652Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 (суддя Трофімов І.В.) у справі №922/81/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", м.Київ,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 12 767,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 у справі №922/81/23 у задоволенні заяви боржника про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу відмовлено. Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 18.10.2024 у справі №922/81/23 повернуто заявнику.

В обґрунтування ухвали господарський суд, посилаючись на ч. 1 ст. 157; ч.2 ст.158 ГПК України, зазначив, що наказ був виданий судом 09.01.2023, проте заява боржника про скасування судового наказу подана до суду лише 18.10.2024, хоча боржник був обізнаний про його видачу судом з лютого 2024. Про вказані обставини (далі зазначає місцевий суд) свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи, яку було подано уповноваженим представником боржника 08.02.2024, також зі змістом самого судового наказу боржник мав можливість ознайомитись з Єдиного державного реєстру судових рішень. Доводи заявника про те, що про існування судового наказу йому стало відомо тільки 11.10.2024, господарський суд визнав безпідставними.

07.11.2024 представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, адвокат Заруцький Р.М., через підсистему "Електронний суд" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- визнати поважною причину пропуску строку та поновити процесуальний строк для подання заяви про скасування судового наказу Господарського суду Харківської області від 09.01.2023 №922/81/23 за заявою стягувача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 12 767,13 грн., у т.ч. cума прострочених платежів по тілу кредиту - 9 073,65 грн.; сума прострочених платежів по процентах - 3 693,48 грн., який виник на підставі договору про надання кредиту №292222-КС-001 від 08.06.2021;

- задовольнити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.10.2024 по справі 922/81/23 в повному обсязі;

- скасувати судовий наказ Господарського суду Харківської області від 09.01.2023 №922/81/23 за заявою стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 12 767,13 грн., у т.ч. cума прострочених платежів по тілу кредиту - 9 073,65 грн.; сума прострочених платежів по процентах - 3 693,48 грн., який виник на підставі договору про надання кредиту №292222-КС-001 від 08.06.2021.

В обґрунтування своїх вимог за апеляційною скаргою апелянт зазначає:

- Копію наказу господарського суду Харківської області від 09.01.2023 № 922/81/2023 боржник не отримував;

- у зв`язку з перебуванням на військовій службі боржник не мав можливості ґрунтовно дослідити судове рішення, ознайомитись з матеріалами справи, отримати доступ до кваліфікованої правничої допомоги, підготувати обґрунтований відзив або заяву про скасування спірного судового наказу;

- на підтвердження перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України представником до апеляційної скарги додано копії довідок командира військової частини від 14.12.2022, від 12.12.2023 та від 27.03.2024 А.А. копію посвідчення учасника бойових дій;

- боржник повідомив адвокату Заруцькому Р.М., що спілкувався з юристом - адвокатом Камінською М.І. з інших питань і про існування наказу господарського суду Харківської області від 09.01.2024 у цій справі не знав;

- про обставини перебування боржника на військовій службі не було зазначено в якості обґрунтування пропуску строку для подачі заяви про скасування наказу в суді першої інстанції, оскільки боржнику і його представнику не було відомо про наявність заяви від 08.02.2024 про ознайомлення, про яку зазначено судом в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду та надати відповідні докази на підтвердження викладених у заяві підстав (за наявності); надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 422,40 грн.

На поштову адресу суду 25.11.2024 від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшли наступні документи:

1) заява про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 у справі №922/81/23;

2) квитанція від 21.11.2024 про сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн.;

3) доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 по справі №922/81/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено строк по 17.12.2024 для подання: відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань (за наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги, із доказами надіслання їх копій іншій стороні.

У вказаній ухвалі суд також зазначив, що оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу, зазначену в п.п.6, 9 ч.1 ст.255 ГПК України, а саме: про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6) та про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п.9), апеляційна скарга розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В апеляційній скарзі заявник наводить заперечення не щодо змісту судового наказу, а щодо правомірності постановлення ухвали від 22.10.2024 про повернення заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 18.10.2024 у справі №922/81/23 (з підстав пропуску заявником строку для подання такої заяви).

Особливість ухвали про відмову у задоволенні заяви про скасування судового наказу, полягає у тому, що вона постановляється на стадії виконання судового рішення, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, і оскаржити її одночасно з оскарженням рішення суду до суду апеляційної інстанції неможливо, тому що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Отже, така ухвала переглядається в апеляційному порядку. Відповідні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 09.03.2023 у справі № 910/21577/21.

Враховуючи положення ч.3 ст.154 ГПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, тому вимоги за апеляційною скаргою про його скасування, як похідні від основних вимог про скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про скасування судового наказу, не розглядаються апеляційною інстанцією.

Щодо поданих заявником доповнень до апеляційної скарги, суд в ухвалі від 02.12.2024 із посиланням на ч.1 ст.266, ст.118 ГПК України зазначив, що вказані доповнення залишаються без розгляду, оскільки їх подано поза строком на апеляційне оскарження та без клопотання про поновлення строку на подання таких доповнень.

ТОВ "Бізнес позика" було належним чином повідомлене про розгляд даної справи, відзиву на апеляційну скаргу не надало.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 12 767,13 грн., яка виникла на підставі письмового договору про надання кредиту №292222-КС-001 від 08.06.2021.

09.01.2023 Господарським судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" суму заборгованості 12 767,13 грн., а також судовий збір у сумі 248,10 грн.

Правовідносини між сторонами врегульовані розділом другим господарського процесуального кодексу України «Наказне провадження», який регулює порядок стягнення на підставі судового наказу.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог передбачених статтею 148 цього кодексу.

Згідно з положеннями ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, без судового засідання і повідомлення боржника і заявника. За результатами розгляду заяви суд видає судовий наказ, або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно ст. 156 ГПК України копію наказу разом із заявою стягувача про видачу судового наказу і доданими до неї документами суд надсилає боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав (ч.1 ст.157 ГПК України).

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою ст.157 ГПК України, повертається. Якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Таким чином, боржник, який вважає стягнення з нього боргу на підставі наказу необґрунтованим, має право його скасувати шляхом подання до суду відповідної заяви. Така заява має бути подана в обумовлений законом строк. В разі пропуску боржником вказаного строку, його поновлення можливе лише за наявності обґрунтованих підстав для такого поновлення і лише за заявою особи, яка її подала.

Боржник подав заяву про скасування наказу тільки 18.10.2023.У заяві просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу господарського суду Харківської області від 09.01.2023 № 922/81/23 про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" заборгованості в сумі 12 767,13 грн., а також судового збору в сумі 248,10 грн.

В обґрунтування поважності причин пропуску такого строку представник боржника в заяві вказав, що 11.10.2024 він ознайомився з матеріалами справи, отже тільки з цієї дати став відомий зміст судового наказу, заяви про його видачу та документів якими стягувач обґрунтував свої вимоги.

В матеріалах справи міститься заява адвоката Заруцького Р.М. від 07.10.2024 представника ФОП ОСОБА_1 (вх.№ 25221) про ознайомлення з матеріалами справи. На вказаній заяві (а.с.61) міститься відмітка про ознайомлення представника з матеріалами справи 11.10.2024.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 у справі №922/81/23 у задоволенні заяви боржника про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу відмовлено, заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 18.10.2024 у справі №922/81/23 повернуто заявнику(ч.2 ст. 158 ГПК України).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви боржника про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, зазначив, що боржник не навів поважних причин пропуску строку і не надав доказів для їх підтвердження. В ухвалі суд також зазначив, що ним було встановлено, що в лютому 2023 року боржнику було відомо про існування судового наказу, про що свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи, яку було подано уповноваженим представником боржника 08.02.2024. Отже ще в лютому 2024 боржник мав можливість ознайомитися із заявою про видачу судового наказу та іншими документами. Зі змістом судового наказу боржник мав можливість ознайомитися з Єдиного державного реєстру.

В апеляційній скарзі представник боржника посилається на те, що в матеріалах справи заява уповноваженого представника боржника від 08.02.2024 про ознайомлення із матеріалами справи відсутня, що було ним встановлено під час ознайомлення адвокатом Заруцьким Р.М. з матеріалами справи 11.10.2024.

Судова колегія встановила наступне.

08.02.2024 до господарського суду поштою надійшла заява представника ФОП ОСОБА_1, адвоката Камінської М.І. (вх.№3647), про ознайомлення з матеріалами справи №922/81/2 (а.с.63), до якої додано копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 02.02.2024 та Свідоцтва про право а зайняття адвокатською діяльністю на ім`я вказаного адвоката. Доказів здійснення адвокатом Камінською М.І. такого ознайомлення матеріали справи не містять.

Судова колегія вважає, що доводи представника боржника про необґрунтованість позиції суду першої інстанції про обізнаність боржника щодо наявності наказу суду у зв`язку із обізнаністю про це його адвоката, не можуть бути прийняті судовою колегію у зв`язку із наступним.

Судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №164/1546/19 від 26.02.2020, в якій суд зазначив, що з урахуванням характеру правовідносин представництва Суд виходить з презумпції добросовісності дій представника, яка в контексті обставин справи виявляється у тому, що обізнаність представника про винесення постанови, свідчить про обізнаність сторони. Позивач не навів доказів. Які б спростували зазначену презумпцію.

Судова колегія звертає увагу на те, що в заяві адвоката Камінської М.І. від 08.02.2024 про ознайомлення з матеріалами справи зазначено, що адвокат бажає «ознайомитися з матеріалами справи № 922/8/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до Фізичної особи-підприєимця ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 12767,13грн».

Отже адвокату ще до ознайомлення з матеріалами справи було вже відомо про зміст і розмір вимог до боржника, категорію справи - про видачу судового наказу. Вказаний доказ вірогідно (ст. 79 ГПК України) свідчать про обізнаність боржника, як довірителя адвоката, з обставинами видачі наказу судом та іншими даними, вказаними в заяві адвоката Камінської М.І.

Отже, відсутність у представника боржника - адвоката Заруцького Р.М. інформації про подачу заяви про ознайомлення з матеріалами справи іншого представника не може впливати на факт обізнаності самого боржника.

Посилання апелянта на те, що спілкування адвоката Камінської і ФОП ОСОБА_1 відбувалось з інших питань, ніж обставини цієї справи, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи зміст заяви адвоката від 08.02.2024.

Згідно ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Отже зареєструвавши свій електронний кабінет в «електронному суді» адвокат Заруцький Р.М. мав можливість ознайомитися із заявою адвоката Камінської М.І. від 08.02.2024, яка була сформована в електронному реєстрі документів у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» (відповідну картку вхідної кореспонденції було створено господарським судом 08.02.2024).

Разом із тим, враховуючи приписи ст.156, ч.1 ст. 157, ч.2 ст.158 ГПК України, здійснюючи ознайомлення з матеріалами справи, представник боржника мав би звернути увагу на докази, які містяться на аркушах 31-59 матеріалів справи та підтверджують, що судом першої інстанції на виконання вимог ст. 156 ГПК України було надіслано боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення копію судового наказу, заяви стягувача про видачу судового наказу і додані до неї документи .

Як вбачається з матеріалів справи, копію судового наказу та інші, вказані вище документи (вих.№000464 від 10.01.2023) господарський суд направив на адресу реєстрації ФОП ОСОБА_1 (яку також зазначали представники боржника в документах, поданих до суду першої та апеляційної інстанції) - АДРЕСА_1 . Однак відповідне поштове відправлення 17.11.2023 було повернуто відділенням зв`язку на адресу суду з відміткою «адресат відмовився» (а.с.57).

Згідно ч. 4 ст.156 ГПК України днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього кодексу.

Отже, на порядок вручення боржнику судового наказу поширюються приписи ст.242 ГПК України «Вручення судового рішення».

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Добросовісне виконання працівниками оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» своїх службових обов`язків презюмується (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2023 у справі №910/4473/21 (910/19757/21)), апелянтом вказана презумпція не спростована (у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного).

Таким чином, згідно з вищенаведеними приписами ч.4 ст.156; п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, судовий наказ вважається врученим адресатові 17.11.2023. Відповідно, п`ятнадцятиденний строк, встановлений ст.157 ГПК України, тривав до 04.12.2023, однак із заявою про скасування наказу представник боржника, адвокат Заруцький Р.М. звернувся лише 18.10.2024, тобто із значним пропуском зазначеного строку.

Разом із тим, боржник, який має за мету скасування наказу, має подати суду першої інстанції заяву з обґрунтуванням підстав для поновлення строку для подання цієї заяви, тобто підстав поважності пропуску цього строку.

Як з`ясовано вище, таких обґрунтувань суду першої інстанції боржником подано не було.

В апеляційній скарзі представник боржника зазначає, як поважну причину пропуску строку на подання заяви про скасування наказу, перебування ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України і подає апеляційному суду довідки командира військової частини НОМЕР_1 (Форма А) від 14.12.2022, 12.12.2023, 27.03.2024 «з інформацією про те, що сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині з 07.08.2022 по теперішній час.»

Інформація про перебування боржника у війську не була надана суду першої інстанції, докази на її підтвердження також суду надано не було.

Вказані дані були вперше представлені апелянтом суду апеляційної інстанції.

Судова колегія звертає увагу, що у довідці від 27 березня 2024року мова іде про перебування на військовій службі ОСОБА_1 з 07.08.2024, тобто в майбутньому, що робить цей доказ взагалі неприйнятним.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Згідно з ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже суд апеляційної інстанції має право прийняти нові докази тільки у виняткових випадках, в разі належного обґрунтування апелянтом неможливість їх подання суду першої інстанції.

Таке обґрунтування в апеляційній скарзі відсутнє.

В апеляційній скарзі зазначено, що про обставини перебування боржника на військовій службі не було зазначено в якості обґрунтування пропуску строку для подачі заяви про скасування наказу в суді першої інстанції, оскільки ані боржнику ані представнику боржника - адвокату Заруцькому Р.М. не було відомо про наявність заяви адвоката Камінської М.І. від 08.02.2024 про ознайомлення з матеріалами справи. Отже апелянт не навів обгрунтування і не надав докази неможливості подання нових доказів, не пояснив неможливість такої дії непереборністю певних обставин, як того вимагає закон.

Судова колегія не може прийняти до уваги доводи наведені апелянтом, як поважні причини не подання суду першої інстанції нових доказів також із наступних причин:

по-перше, матеріалами справи (а.с.39-56; 57; 58; 59) підтверджено наявність такої обставини, як повернення копії судового наказу з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового рішення (наказу), що є доказом вручення йому судового рішення(наказу) відповідно до ч.4 ст.156 п.5 ч.6 ст. 242, ГПК України, а отже і доказом пропуску строку передбаченого ч.1ст.157 ГПК України. За таких обставин, подаючи заяву до суду першої інстанції про скасування судового наказу, відповідно до вимог ч.2 ст.158 ГПК України боржник мав подати також заяву з обґрунтуванням підстав для поновлення строку, з усіма необхідними доказами на їх підтвердження, що не було зроблено;

по-друге, і представник і боржник мали можливість бути обізнаними про подання адвокатом Камінською М.І. вказаної заяви (в тому числі за допомогою електронного кабінету) у зв`язку із укладенням із боржником договору про правову допомогу, про що було зазначено вище.

Враховуючи, що апелянтом не представлено апеляційному суду докази неможливості подання нових доказів суду першої інстанції, апеляційний суд не має правових підстав для прийняття їх до уваги під час перегляду рішення (ухвали) суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надаючи оцінку твердженням апелянта про те, що місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі безпідставно відмовив у поновленні строку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Зазначеними нормами чітко встановлено процесуальну поведінку, відповідно до якої учасники справи зобов`язані діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строків на подання заяви боржника про скасування судового наказу. Для цього особа, зацікавлена у поданні такої заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, у передбачені законодавством строки.

Водночас інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дотримання процесуальної дисципліни учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/186/21, у постанові від 04.06.2024 у справі № 916/3924/23).

У розумінні статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічну правову позицію було неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.09.2019 у справі № 921/211/19, від 12.11.2024 у справі № 8/468-08, від 04.12.2024 у справі № 907/349/22.

Таким чином, господарський суд, надавши оцінку матеріалам, наявним у справі станом на 22.10.2024, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки представник ФОП ОСОБА_1 при зверненні з заявою про скасування судового наказу не довів поважності причин щодо пропуску цього строку.

Відповідно до норм статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 158 ГПК України, яку обґрунтовано застосував місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, визначено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Тому колегія суддів не вбачає у діях суду першої інстанції надмірного формалізму, оскільки оскаржувану ухвалу постановлено у відповідності до матеріалів справи та з дотриманням приписів вищенаведених процесуальних норм.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Результат апеляційного перегляду з урахуванням приписів ст.129 ГПК України має наслідком покладення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.10.2024 у справі №922/81/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.12.2024.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова