ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2024 р. Справа № 924/975/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Крупської В.В., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Коронахім", м. Бровари Київської області

до фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича, м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 756 520,00 грн. заборгованості,

представники сторін:

позивача: адвокат Добреля В.Ю. - згідно ордеру серії ВІ №1255507 від 05.11.2024 року (в режимі ВКЗ);

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 756 520,00 грн. заборгованості. Вимоги мотивує несвоєчасною та неповною оплатою ФОП Поповичем В.Я. поставленого ТОВ «Промислові західні покриття» товару та умовами договору відступлення права вимоги №80 від 01.07.2024 року.

Ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Коронахім", м. Бровари Київської області до фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича, м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 756 520,00 грн. заборгованості, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2024 року.

Ухвалою суду від 11.12.2024 року відкладено судове засідання на 30.12.2024 року.

Ухвалою суду від 20.12.2024 року продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 18.12.2024 року, прийнято відзив ФОП Поповича В.Я.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання 30.12.2024 року не з`явився; повноважного представника не направив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду у даній справі від 11.12.2024 року в електронний кабінет відповідача в ЄСІТС.

27.12.2024 року від ФОП Поповича В.Я. надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд справи №924/975/24 "до розгляду справи в суді за позовом фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича, м. Нетішин Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Коронахім", м. Бровари Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові Захисні Покриття", м. Бровари Київської області, про визнання недійсним договору".

Клопотання мотивує тим, що ФОП Попович В.Я. звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Коронахім", м. Бровари Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові Захисні Покриття", м. Бровари Київської області, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №80 від 01.07.2024 року, який ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23.12.2024 року у справі №924/1114/24 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Зокрема, ФОП Попович В.Я. стверджує, що у нього немає жодних зобов`язань по накладній №7 від 10.01.2021року перед кредитором, тому просить відкласти розгляд даної справи до розгляду позову про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Позивач у запереченні на вказане клопотання відповідача вважає, що матеріали справи дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а дії відповідача направлені виключено на затягування розгляду справи. Наголошує, що провадження у справі №924/1114/24 на даний час не відкрите та не зрозуміло, чи буде відкрите.

Крім того, розгляд справи відкладається лише у випадках, визначених ст.ст. 202, 216 ГПК України, які в даному випадку відсутні.

Додатково зазначає, що відповідачу достеменно відомо про відкрите судове провадження у поточній справі №924/975/24 з 11.11.2024 року, і ніщо не заважало йому подати зустрічний позов в рамках цієї справи. Також відповідач не позбавлений можливості доводити відсутність його зобов`язань та, відповідно, відсутність предмету відступлення права вимоги в рамках справи, що розглядається.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 27.12.2024 року, суд враховує наступне.

Статтею 216 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. В свою чергу, ст. 202 ГПК України регламентує, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Матеріалами справи стверджується, що має місце повторна неявка належним чином повідомленого відповідача, поважності причин неявки ним у клопотанні не зазначено.

Тобто, відсутні підстави, визначені ст.ст. 202, 216 ГПК України, для відкладення судового засідання.

Щодо доводів відповідача про звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.07.2024 року та необхідність відкладення розгляду даної справи до розгляду справи №924/1114/24, суд зазначає, що згідно ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Тобто, ГПК України встановлено строки розгляду спору, в тому числі, на стадії судового розгляду по суті. Водночас, судом не вирішено питання про відкриття провадження у справі №924/1114/24, та у випадку вчинення відповідних дій очевидно, що відкладення судового засідання у даній справі, відкритій 04.11.2024 року, до завершення розгляду справи №924/1114/24, матиме наслідком порушення визначених ГПК України строків вирішення спору у справі №924/975/24. При цьому, ГПК України не передбачено можливість відкладення судового засідання до розгляду іншої справи.

Суд також зауважує, що договір відступлення права вимоги від 01.07.2024 року, з позовом про визнання недійсним якого відповідач звернувся 19.12.2024 року, отримано ним ще 08.08.2024 року, про що свідчить опис вкладення від 02.08.2024 року та відстеження поштового пересилання на сайті Укрпошти (том 1, арк. 20, 22). Проте, ФОП Попович В.Я. оскаржив договір від 01.07.2024 року лише 19.12.2024 року, після відкриття провадження у даній справі.

Окрім того, відповідачем не обґрунтовано, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість вирішення всіх питань у межах даної справи, які є необхідними для повного та всебічного дослідження спору.

Додатково суд звертає увагу на наступне.

Так, ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрито провадження у даній справі. Ухвала суду від 04.11.2024 року вручена ФОП Поповичу В.Я. 11.11.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи судовою повісткою від 05.11.2024 року.

Тобто, з вказаного моменту ФОП Попович В.Я. був обізнаний про наявність судового спору та строк, встановлений судом для подання відзиву на позов (до 25.11.2024 року). Натомість лише 18.12.2024 року від ФОП Поповича В.Я. надійшов відзив, який долучено до справи у зв`язку з продовження судом строку для його подання. Суд також відкладав судове засідання 11.12.2024 року з огляду на відповідне клопотання ФОП Поповича В.Я.

Відтак, відповідачу в повній мірі надано можливість реалізувати своє право на захист, ним висловлено власну позицію з приводу даного спору. В свою чергу, суд зобов`язаний не допускати зловживання сторонами своїми процесуальними правами та вирішувати спір у розумні строки.

Згідно ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

З огляду на повторну неявку відповідача без поважних причин, висловлення ним позиції з приводу спору у справі №924/975/24, з метою дотримання строків розгляду справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання ФОП Поповича В.Я. про відкладення судового засідання та вважає за можливе вирішити спір по суті.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу в повному обсязі. На обґрунтування заперечень зазначає, що за положеннями договору відступлення права вимоги №80 від 01.07.2024 року позивач набув право вимоги до ФОП Поповича В.Я., яке виникло на підставі постачання товару за видатковою накладною №7 від 10.01.2021 року. Проте, ним отримувався товар від ТОВ «Хімторгпостачання» лише згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року. З викладеного ФОП Попович В.Я. робить висновок, що за договором відступлення права вимоги №80 від 01.07.2024 року передано вимогу, яка не існує, що мало наслідком звернення ФОП Поповича В.Я. до суду з позовом про визнання недійсним договору №80 від 01.07.2024 року про відступлення права вимоги.

Окрім того, зазначає, що ФОП Поповичем В.Я. протягом 2021-2022 років директору ТОВ «Хімторгпостачання» Гукасяну А.І. в рахунок погашення боргу по накладній №7 від 20.01.2021 року перераховано кошти в сумі 631 000,00 грн. Проте, "первісні та нові кредитори розікрали сплачені відповідачем кошти та вимагають повну оплату".

Додатково наголошує на відсутності доказів сплати коштів згідно п. 2.3. договору відступлення права вимоги від 14.07.2021 року, що може свідчити про те, що відступлення права вимоги не відбулося, та неотриманні жодних повідомлень у 2021 році про укладення вказаного договору.

Позивач у відповіді на відзив вважає доводи ФОП Поповича В.Я. необґрунтованими, оскільки в договорі відступлення права вимоги №80 від 01.07.2024 року має місце описка в даті накладної, про що свідчить також зазначення в договорі про те, що право вимоги виникло у первісного кредитора на підставі договору №35 від 14.07.2021 року, який визнано відповідачем шляхом його часткової оплати в розмірі 120 000,00 грн. згідно платіжного доручення №3 від 04.01.2022 року.

Також, на переконання позивача, передання права вимоги саме за видатковою накладною №7 від 20.01.2021 року підтверджується також тим, що разом з договором №80 від 01.07.2024 року ТОВ «Промислові захисні покриття» передано для ТОВ «Коронахім» оригінали видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року, договору про відступлення права вимоги від 14.07.2021 року №35 та докази часткової оплати боржником боргу.

З приводу твердження ФОП Поповича В.Я. про неотримання повідомлень про відступлення права вимоги у 2021 році наголошує на наявних платіжних дорученнях, згідно яких відповідачем сплачено на рахунок ТОВ «Промислові захисні покриття» грошові кошти із призначенням платежу «згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року» та «договір про відступлення права вимоги №35 від 14.07.2021 року».

Щодо тверджень ФОП Поповича В.Я. про те, що ним протягом 2021-2022 років сплачено 631000,00 грн. боргу звертає увагу, що частину з платіжних інструкцій як доказів сформовано лише 11.11.2024 року, що з урахуванням заяви відповідача про відкладення розгляду справи від 10.12.2024 року, свідчить про його проінформованість про розгляд справи і намагання затягнути її розгляд. Окрім того, такі платіжні інструкції підтверджують лише перерахування коштів фізичній особі Гукасяну А.І. із призначенням платежу «поповнення рахунку Гукасян А.І.», та на відмінні від вказаних у накладній №7 від 20.01.2021 року банківські реквізити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року, ТОВ «Хімторгпостачання» поставлено ФОП Поповичу В.Я. товар - мастіку, на суму 1 016 520,00 грн. Видаткова накладна підписана директором постачальника та ФОП Поповичем В.Я., та також скріплена їхніми печатками.

14.07.2021 року між ТОВ «Хімторгпостачання» (первісний кредитор) та ТОВ «Промислові захисні покриття» (новий кредитор) укладено договорі №35 про відступлення права вимоги, за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає новому кредитору права грошової вимоги, в тому числі, до фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича, РНОКПП НОМЕР_1 (боржник), що належить первісному кредиторові на підставі накладної від 20.01.2021 року №7, у розмірі всієї заборгованості на суму 1 016 520,00 грн.

До нового кредитора, згідно п. 1.2. договору про відступлення права вимоги №35, з моменту підписання цього договору переходить право вимагати від боржника виконання вищезазначених грошових зобов`язань.

Договір про відступлення права вимоги №35 підписаний ТОВ «Хімторгпостачання» та ТОВ «Промислові захисні покриття», та також скріплений їхніми печатками.

На виконання зобов`язань з оплати поставленого ТОВ «Хімторгпостачання» товару, ФОП Поповичем В.Я. сплачено ТОВ «Промислові захисні покриття» 140000,00 грн. платіжним дорученням №239 від 17.09.2021 року та 120000,00 грн. платіжним дорученням №3 від 04.01.2022 року. На загальну суму 260000,00 грн.

01.07.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Коронахім» (новий кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Промислові захисні покриття» (первісний кредитор) укладено договір №80 відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає належне первісному кредитору право вимоги до боржника - фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича, РНОКПП НОМЕР_1 , яке виникло на підставі постачання боржнику товару за видатковою накладною від 10.01.2021 року №7 та належить первісному кредитору на підставі договору відступлення права вимоги від 14.07.2021 року №35.

За умовами п. 2 договору про відступлення права вимоги №80 новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника виконання усіх зобов`язань невиконаних зобов`язань з оплати поставленого за згаданою накладною товару в сумі 756520,00 грн., а також усіх зобов`язань, що виникають внаслідок несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання.

У п. 3 договору про відступлення права вимоги №80 передбачено, що первісний кредитор передає новому кредитору оригінал видаткової накладної, договору відступлення №35 та докази часткової оплати боржником боргу.

У п. 4 договору про відступлення права вимоги №80 первісний кредитор підтверджує, що на час підписання цього договору обов`язок боржника в розмірі, зазначеному у п. 2., не виконаний.

Право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту укладення та підписання цього договору сторонами (п. 6 договору про відступлення права вимоги №80).

Договір №80 від 01.07.2024 року про відступлення права вимоги підписаний його сторонами та скріплений печатками.

01.07.2024 року по акту приймання-передачі ТОВ «Промислові захисні покриття» передано, а ТОВ «Коронахім» прийнято, згідно п. 3 договору №80 про відступлення права вимоги від 01.07.2024 року, оригінал видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року про постачання ТОВ «Хімторгпостачання» покупцю ФОП Поповичу В.Я. товару на суму 1016520,00 грн.; оригінал договору про відступлення права вимоги від 14.07.2021 року №35 та докази часткової оплати боржником боргу, зокрема, платіжне доручення №239 від 17.09.2021 року на суму 140000,00 грн., платіжне доручення №3 від 04.01.2022 року на суму 120000,00 грн.

02.08.2024 року ТОВ «Промислові захисні покриття» надіслано ФОП Поповичу В.Я. повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «Коронахім» із доданим договором №80 від 01.07.2024 року.

Згідно відстеження трекінгу з сайту Укрпошти, вказане повідомлення із додатком отримано відповідачем 08.08.2024 року.

ТОВ «Коронахім» надіслано 09.08.2024 року ФОП Поповичу В.Я. вимогу про оплату заборгованості в сумі 756520,00 грн. Вказана вимога, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана відповідачем 19.09.2024 року.

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку, останній звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

На підтвердження існування грошових зобов`язань відповідача з оплати товару на суму 1 016 520,00 грн. позивачем надано видаткову накладну №7 від 20.01.2021 року.

Так, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товару/роботи/послуги і подальшою господарською діяльністю.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом цієї ж статті господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підпунктами 2.1, 2.3 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна №7 від 20.01.2021 року в повній мірі відповідає вимогам до первинного документа, що містить інформацію про господарську операцію.

Факт поставки за вказаною накладною також не заперечується відповідачем у відзиві на позов та підтверджується частковою оплатою отриманого товару з призначенням платежу «згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року» та «договір про відступлення права вимоги №36 від 14.07.2021 року» (предметом якого була заборгованість за видатковою накладною №7 від 20.01.2021 року).

Відтак, має місце укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом поставки ТОВ "Хімторгпостачання" та прийняття ФОП Поповичем В.Я. товару на суму 1 016 520,00 грн.

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. Проте, ФОП Поповичем В.Я. лише частково сплачено за поставлений згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року товар в розмірі 260 000,00 грн.

З приводу тверджень відповідача про те, що ним протягом 2021-2022 років сплачено ще 631 000,00 грн. боргу за накладною №7 від 20.01.2021 року судом враховується наступне.

Так, на момент перерахування коштів платіжними інструкціями у період з 21.04.2021 року по 02.03.2022 року діяла Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (у редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин).

За положеннями п.п. 1.7. та 3.7. вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

З аналізу наданих відповідачем платіжних інструкцій вбачається, що за ними ФОП Поповичем В.Я. перераховано фізичній особі Гукасяну А.І. грошові кошти із призначенням платежу «поповнення рахунку».

Тобто, із наданих відповідачем платіжних документів вбачається перерахування фізичній особі (не отримувачу товару згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року) грошових коштів на поповнення рахунку Гукасяна А.І. Жодної інформації, які б свідчила про те, що вказані кошти сплачувались за товар, поставлений згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року, платіжні інструкції не містять.

Також відповідачем не надано жодних доказів існування домовленостей про перерахування коштів за поставлений ТОВ «Хімторгпостачання» товар Гукасяну А.І.

Відтак, суд не приймає платіжні інструкції №16 від 01.02.2022 року на суму 70000,00 грн., №36 від 24.02.2022 року на суму 50000,00 грн., №37 від 26.02.2022 року на суму 50000,00 грн., №39 від 02.03.2022 року на суму 50000,00 грн., №90 від 21.04.2021 року на суму 50000,00 грн., №138 від 11.06.2021 року на суму 70000,00 грн., №190 від 04.08.2021 року на суму 50000,00 грн., №202 від 09.08.2021 року на суму 20000,00 грн., №237 від 17.09.2021 року на суму 55000,00 грн., №240 від 17.09.2021 року на суму 91000,00 грн., №311 від 02.12.2021 року на суму 75000,00 грн. як докази оплати поставленого за видатковою накладною №7 від 20.01.2021 року товару.

Належних доказів сплати 756 520,00 грн. залишку вартості поставленого за видатковою накладною №7 від 20.01.2021 року товару учасниками справи не надано.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові від 08.08.2023 у справі №910/19199/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18). Обмеження щодо відчуження стосуються виключно права вимоги, що має особистий характер.

Судом встановлено, що 14.07.2021 року між ТОВ «Хімторгпостачання» та ТОВ «Промислові захисні покриття» укладено договір №35 про відступлення права вимоги, за умовами якого постачальник товару за видатковою накладною №7 від 20.01.2021 року передав ТОВ «Промислові захисні покриття» право вимоги оплати поставленого ФОП Поповичу В.Я. товару в розмірі 1016520,00 грн.

З наявних в матеріалах справи документів слідує, що ФОП Поповичем В.Я. сплачено ТОВ «Промислові захисні покриття» за товар, поставлений згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року, платіжним дорученням №239 від 17.09.2021 року 140 000,00 грн., та 120 000,00 грн. платіжним дорученням №3 від 04.01.2022 року із призначенням платежу «договір про відступлення права вимоги №35 від 14.07.2021 року».

З вказаного суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ним у 2021 році не отримано жодного повідомлення про уступку ТОВ «Промислові захисні покриття» права вимоги, позаяк у 2021 році ФОП Поповичем В.Я. здійснювалась оплата за товар новому кредитору.

Відповідно ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Жодних заперечень з приводу заміни первісного кредитора відповідачем не висловлено.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів оплати за передану грошову вимогу, як це передбачено п. 2.3. договору №35 про відступлення права вимоги, суд зазначає, що згідно п.п. 1.2. та 2.2. договору №35 про відступлення права вимоги, до нового кредитора з моменту підписання договору переходить право вимагати від боржника виконання грошових зобов`язань. Договір №35 про відступлення права вимоги від 14.07.2021 року підписано сторонами, що свідчить про перехід до ТОВ «Промислові захисні покриття» права вимоги до ФОП Поповича В.Я. виконання грошового зобов`язання на суму 1 016 520,00 грн.

В подальшому, за умовами укладеного між ТОВ «Коронахім» та ТОВ «Промислові захисні покриття» договору №80 від 01.07.2024 року, до позивача у справі перейшло належне ТОВ «Промислові захисні покриття» на підставі договору про відступлення права вимоги №35 від 14.07.2021 року право вимоги до відповідача в сумі 756 520,00 грн., що виникло у зв`язку з поставкою товару за видатковою накладною №7 від 10.01.2021 року.

З приводу твердження відповідача про те, що ТОВ «Промислові захисні покриття» передано відсутнє право вимоги, позаяк відповідач не отримував товару за видатковою накладною №7 від 10.01.2021 року, суд приймає у даному випадку доводи позивача про те, що в тексті договору допущено описку в даті накладної з огляду на таке.

Так, за змістом договору від 01.07.2024 року, ним передано право вимоги, яке належало ТОВ «Промислові захисні покриття» на підставі договору №35 про відступлення права вимоги від 14.07.2021 року. Вказаним договором №35 ТОВ «Промислові захисні покриття» передано лише право вимоги до ФОП Поповича В.Я. щодо оплати поставленого згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року товару, передання жодних інших прав щодо ФОП Поповича В.Я. не було предметом вказаного договору.

Також на виконання п. 3 договору №80 про відступлення права вимоги від 01.07.2024 року ТОВ «Промислові захисні покриття» передано оригінали документів, в тому числі, видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року.

Окрім того, згідно опису вкладення та витягу з сайту Укрпошти, відповідач отримав повідомлення первісного кредитора - ТОВ «Промислові захисні покриття» про відступлення права вимоги та копію договору №80 від 01.07.2024 року.

Відповідач, отримавши повідомлення про передачу права вимоги іншій особі - позивачу, будь-яких заперечень щодо відступлення права вимоги, розміру заборгованості та її дійсності, тощо не подавав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 р. у справі №2-1383/2010 виснувала, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Презумпція правомірності правочинів - договору №80 від 01.07.2024 року про відступлення права вимоги та договору відступлення права вимоги №35 від 14.07.2021 року, боржником не спростована. Судом також не встановлено підстав, які б дозволили дійти висновку про нікчемність вказаних договорів в силу закону.

З вищевикладеного слідує, що кредитором відповідача у зобов`язанні зі сплати 756 520,00 грн. боргу за поставлений згідно видаткової накладної №7 від 20.01.2021 року товар є ТОВ «Коронахім».

Позаяк існування вказаного боргу на даний час не спростовано та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 756 520,00 грн. слід стягнути з ФОП Поповича В.Я. на користь ТОВ «Коронахім», задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Поповича Василя Ярославовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коронахім» (вул. Залізнична, 12, м. Бровари, Броварський район, Київська область, 07400, код 40318815) 756 520,00 грн. (сімсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот двадцять грн. 00 коп.) боргу, 11 347,80 грн. (одинадцять тисяч триста сорок сім грн. 80 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.01.2025 року

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; сторонам в електронні кабінети