номер провадження справи 22/141/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 Справа № 908/1607/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Батовська Т.І., довіреність від 12.10.2023

від відповідача адвокат Аскарін Р.М., довіреність № 8 від 02.01.2024

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1607/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035)

про стягнення 157 944 974,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

31.05.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання про стягнення 154061350,57 грн. заборгованості, з якої: 149433021,14 грн. основний борг, 1809215,11 грн. 3% річних, 2819114,32 грн. інфляційні втрати.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024.

11.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Наказ Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 Щодо проведення розрахунків на ринку електричної енергії та наказ від 13.04.2022 № 148 Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану не регулюють правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем під час виконання договору про надання послуг з передачі електричної енергії, тому правило подолання правових колізій у даному випадку не може бути застосовано. НЕК «Укренерго» самостійно визначається щодо вимог позову, сторони, яка на думку позивача має відповідати за позовом, та доказів, що підтверджують правомірність пред`явлених вимог. У даному випадку позов пред`явлений до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» як до особи, яка неналежним чином виконує зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, укладеним між сторонами. Тому, у цьому випадку відсутні підставі для пред`явлення вимог до Російської Федерації. У позовній заяві відсутні вимоги про стягнення шкоди чи збитків, завданих відповідачем позивачу неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором. На час дії воєнного стану регулятор НКРЕКП постановою № 332 від 25.02.2022, в редакції 26.04.2022, надав настанови зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії. Отже, позивач позбавлений можливості захистити своє порушене право шляхом стягнення штрафних санкцій (неустойки). Позивачем пред`явлено до стягнення суму основного боргу на підставі первинних документів, складених та підписаних обома сторонами (тобто погоджено відповідачем), на виконання спірного договору за період: листопад грудень 2023 року з урахуванням наявних на дату подачі позову актів коригування, що склала 149433021,14 грн. На підтвердження позовних вимог позивачам надано належні, допустимі докази (договір, відповідні акти, тощо).

21.08.2024 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення щодо доводів відповідача, викладених у запереченні на відповідь на відзив. Відповідно до специфіки правовідносин з надання послуг з передачі електричної енергії між сторонами за договором, послуга з передачі електричної енергії надається з першої секунди першого дня розрахункового періоду щоденно, безперервно, а отже планові платежі є оплатою фактично наданих послуг, що також випливає зі змісту договору. Відповідач, на виконання спірного договору, направляв позивачу листи з повідомленням про обсяги планової послуги на відповідний період. Як вбачається з умов договору, саме відповідач на виконання свого обов`язку за договором, визначає наперед обсяг послуги, яку він планує отримати в наступному розрахунковому місяці, та відповідно до цього обсягу послуги зобов`язаний здійснити оплату частинами, а отже планові платежі є оплатою фактично наданих послуг в об`ємі, який визначено ним. Планові платежі є частиною вартості послуги, а отже є грошовим зобов`язанням відповідача, що випливає з його щомісячного замовлення на отримання певного обсягу послуги, яку він отримує від позивача в кожному конкретному місяці. У силу п. 5.5 договору у відповідача виникло зобов`язання зі сплати фактичного обсягу послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги. Зі змісту абз. 4 п. 5.7 договору вбачається, що фактичний обсяг послуг сплачується відповідачем з урахуванням сплачених планових платежів. Виходячи зі змісту договору, зобов`язання зі сплати планових платежів трансформується в зобов`язання зі сплати фактичного обсягу послуг, кінцевий строк якого визначений до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 912/1941/21 зробила висновок, викладений в постанові від 19.08.2022, щодо порядку оплати за договором про надання послуги з передачі електричної енергії та зазначила, що використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг. При розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць. Вважає заперечення та доводи відповідача необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

16.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення проти задоволення клопотання відповідача про відмову в задоволенні 3% річних та інфляційних втрат.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

02.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив. Позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що у правовідносинах, які склалися між сторонами судового процесу, має застосовуватися принцип lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною. Кабінетом Міністрів України 05.03.2022 було прийнято постанову № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, якою встановлено заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Ряд споживачів, користуючись її умовами, не виконує свій обов`язок щодо розрахунків за отримані послуги, як результат суттєво знизився потік грошових коштів не лише з тих територій, які наразі перебувають в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а й на вільній території України, що в свою чергу призводить до колосального зростання дебіторської заборгованості споживачів перед Товариством. Згідно наказу Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 Щодо проведення розрахунків на ринку електричної енергії та наказу від 13.04.2022 № 148 Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану до ТОВ Запоріжжяелектропостачання, як постачальника універсальних послуг, перейшла на постачання електричної енергії велика кількість споживачів. Повідомлення про перехід таких споживачів до Товариства здійснюється оператором системи розподілу (далі ОСР) не завжди в обумовлені строки, значно пізніше та, як правило, вже після закриття воріт ДД, РДН. Відповідно до цього, Товариство не завжди має змогу здійснити закупівлю додаткових обсягів електричної енергії для таких споживачів та змушене закуповувати даний обсяг електричної енергії на Балансуючому ринку за значно вищими цінами. Вважає, що позивач мав би скористатись нормами Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326, для вирішення питання відшкодування 3% річних та інфляційних втрат щодо наданих послуг, що були спожиті на тимчасово окупованих територіях. У задоволені позовних вимог просив відмовити повністю.

16.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив. У випадку неотримання попередньої оплати ОСП відповідно до умов договору можуть наступити лише наслідки, передбачені ч. 3 ст. 538 ЦК України, що виключає застосування до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, враховуючи наявність у договорі, як умови здійснення попередньої оплати (п. 5.2), так і встановлений строк розрахунку за фактично отримані послуги (п. 5.5), керуючись ст. 539 ЦК України, можна стверджувати про наявність у договорі альтернативних строків виконання зобов`язань і, як наслідок, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зобов`язане вчинити остаточний розрахунок за надані послуги за договором протягом 3 банківських днів з моменту отримання та на підставі акту приймання-передачі послуги від позивача. З огляду на що, не здійснення попередньої оплати відповідно до умов п. 5.2 договору не призводить до прострочення оплати за надані послуги, так як таке прострочення може настати лише у випадку не виконання обов`язку щодо оплати за фактичний обсяг послуги відповідно до п. 5.5 договору. Отже, враховуючи зазначені обставини здійснення позивачем розрахунку 3% річних саме по плановим платежам, а не по фактичним, по яким відповідач має остаточно розрахуватися, що передбачено умовами договору, є неправомірним. Цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства України та пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу закріплено звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Вважає, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за договором є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства та позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 провадження № 14-3цс21), Конституційного Суду України (Рішення від 28.04.2021 справа № 3-95/2020(193/2); Рішення Великої Палати Конституційного Суду України від 20.12.2017 № 2-р/2017) та є таким, що порушує принципи справедливості, добросовісності і розумності у період воєнного стану. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

13.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, згідно якого в просив відмовити в задоволенні 3% річних та інфляційних втрат. Обґрунтовано тим, що позивач у позові не вказує про те, що порушенням договору йому завдано якихось збитків, як-то претензії третіх осіб, необхідність залучення третіх осіб та оплати їх послуг, тощо.

29.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшло уточнення до вказаного вище клопотання, згідно якого просив зменшити розмір заявлених до стягнення з відповідача 3% річних (1809215,11 грн.), інфляційних втрат (2819114,32 грн.) на 95%.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 31.05.2024 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1607/24 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою суду від 05.06.2024 вказану позовну заяву залишено без руху.

13.06.2024 до суду від позивача надійшла заява вих. № б/н від 13.06.2024 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.06.2024 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1607/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.08.2024.

20.08.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про залучення до розгляду справи ПАТ «Запоріжжяобленерго» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. В обґрунтування клопотання посилався на те, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» є оператором системи розподілу та єдиним засновником ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

21.08.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про залучення до розгляду справи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтування клопотання посилався на те, що в цій справі розгляду та дослідженню підлягають відносини в сфері купівлі-продажу електроенергії, де задіяні органи публічного та приватного сектору, та при розгляді справи мають досліджуватися обставини, які є наслідком реалізації повноважень відповідних органів, а також обсяг їх відповідальності.

Ухвалою суду від 22.08.2024, що занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні вказаних клопотань відповідача з підстав їх процесуальної необґрунтованості. З урахуванням предмету та підстав позову судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що рішення в цій справі може вплинути на права та обов`язки ПАТ «Запоріжжяобленерго» та/чи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо жодної з сторін.

22.08.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог та закриття провадження у справі. Просив закрити провадження в справі в частині суми основного боргу в розмірі 25853161,25 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 132091813,05 грн., у тому числі: 123579859,89 грн. основний борг, 2719901,35 грн. 3% річних, 5792051,81 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 22.08.2024, що занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 46 ГПК України вказана заява прийнята судом до розгляду. У зв`язку зі спливом строку підготовчого провадження, на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України з власної ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 17.09.2024.

13.09.2024 через систему Електронний суд надійшло клопотання відповідача про передачу справи на колегіальний розгляд у складі трьох суддів.

16.09.2024 через систему Електронний суд надійшло клопотання відповідача про залучення доказів по справі, згідно якого просив долучити до матеріалів справи акт приймання-передачі послуги від 31.07.2022 (з урахуванням акту коригування від 29.11.2022). Фактично до цього клопотання відповідачем додано копію акту коригування № ПРА_К0006945 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.2022 згідно з договором від 01.01.2019 № 0119-02024 (з урахуванням акту коригування від 29.11.2022).

16.09.2024 через систему Електронний суд надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 908/2879/23, яка розглядається Господарським судом міста Києва за позовом ТОВ Запоріжжяелектропостачання до ПрАТ НЕК Укрегенерго. Обгрунтовано тим, що встановлення під час розгляду справи № 908/2878/23 дійсних обсягів усього спектру послуг, наданих ПрАТ НЕК Укрегенерго у період: 01.07.2022 31.03.2023, безпосередньо впливає на обсяги послуг, наданих позивачем відповідачу - ТОВ Запоріжжяелектропостачання у справі № 908/1607/24 за договором від 01.01.2019 № 0119-02024. Це стане наслідком коригування розміру зобов`язань відповідача перед позивачем.

Ухвалами суду від 17.09.2024, постановленими судом, не виходячи до нарадчої кімнати, що занесені до протоколу судового засідання:

- відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на колегіальний розгляд;

- клопотання відповідача про долучення доказу задоволено, доказ долучений до матеріалів справи;

- відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в справі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі, суд виходив з такого.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зі змісту наведеної норми слідує, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Предметом цієї справи є стягнення з відповідача заборгованості, що виникла в період з листопада по грудень 2023 за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024, та на підставі актів коригування, складених з 17.11.2023 по 02.07.2024. Тоді, як у справі № 908/2879/23 позов заявлено про здійснення перерахунку обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії, диспетчерського оперативно-технологічного управління, та врегулювання небалансів електричної енергії у бік зменшення в період з 01.07.2022 по 31.03.2023.

Відтак, враховуючи предмет та підстави заявленого позову в справі № 908/1607/24, при вирішенні цієї справи суд може самостійно встановити обставини та розглянути справу. Судом не встановлено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 908/2879/23.

Ухвалою суду від 17.09.2024, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до розгляду справи по суті на 15.10.2024.

Ухвалою суду від 03.10.2024, постановленою без виклику учасників справи, у зв`язку з відрядженням судді Ярешко О.В. з 14.10.2024 по 18.10.2024 включно, розгляд справи по суті призначено на 25.10.2024.

07.10.2024 на адресу електронної пошти суду надійшла ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 04.10.2024 у справі № 908/1607/24, згідно якої в зв`язку з надходженням апеляційної скарги ТОВ Запоріжжяелектропостачання у справі № 908/1607/24 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2024 про відмову в зупиненні провадження в справі, суд апеляційної інстанції витребував у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/1607/24.

У зв`язку з витребуванням судом апеляційної інстанції матеріалів справи № 908/1607/24 та в зв`язку з цим об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ Запоріжжяелектропостачання та повернення матеріалів справи до Господарського суду Запорізької області, суд ухвалою від 11.10.2024 зупинив провадження у справі № 908/1607/24 до завершення апеляційного перегляду Центральним апеляційним господарським судом ухвали Господарського суду Запорізької області від 17.09.2024 у цій справі за апеляційною скаргою ТОВ Запоріжжяелектропостачання, та повернення матеріалів справи до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2024 апеляційну скаргу ТОВ Запоріжжяелектропостачання на протокольну ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2024 у справі № 908/1607/24 про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі повернуто апелянту.

04.11.2024 матеріали справи № 908/1607/24 надійшли до суду з Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 14.11.2024, у зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження в цій справі, провадження у справі поновлено, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 03.12.2024.

У судовому засіданні 03.12.2024 з розгляду справи по суті оголошувалась перерва до 27.12.2024.

У судове засідання 27.12.2024 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, що надійшло 24.12.2024 через систему «Електронний суд». Просив зупинити провадження в цій справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до прийняття відповідного рішення Великою Палатою Верховного Суду в справі № 922/444/24. Обгрунтував тим, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 922/444/24 з метою уточнення висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшувати розмір відсотків річних, шляхом викладення правової позиції щодо неможливості зменшення встановленого законом мінімального розміру річних на рівні 3% відповідно до ст. 625 ЦК України. У цій справі відповідач подав клопотання про зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, тому суд не може розгляду ю справу № 908/1607/24 тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно в цій справі.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, що надійшло 27.12.2024 через систему «Електронний суд». Вважає, що клопотання відповідача про відмову в задоволенні 3% річних та інфляційних втрат та заява про уточнення цього клопотання не відповідають вимогам ст.ст. 80, 161, 165 ГПК України, оскільки подані поза межами встановленого строку для подання відзиву, уточненням до клопотання відповідач по суті змінює свою позицію. Том ці клопотання та уточнення не можуть прийматися судом до уваги. Наявні в матеріалах цієї справи докази відповідають умовам спірного договору та нормативним актам, що регулюють спірні правовідносини, дозволяються встановити та оцінити обставини (факти) які є предметом судового розгляду в справі, а отже підстави для зупинення провадження в цій справі, встановлені п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, відсутні.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі з таких підстав.

Позивач просив зупинити провадження в цій справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, якою визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно ч. 3 ст. 195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Розгляд справи по суті був розпочатий у судовому засіданні 03.12.2024.

Відтак, у суду відсутні процесуальні можливості зупинення провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України. Судом не встановлено інших підстав для зупинення провадження в цій справі.

Клопотання відповідача про відмову в задоволенні 3% річних та інфляційних втрат та заява про уточнення цього клопотання були прийняті судом до розгляду. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як вказано в рішенні ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

У рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" ЄСПЛ зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

При цьому, надмірний формалізм під час відмови у розгляді заяви скаржника, суттєво обмежує його право на звернення до суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

Як засвідчує позиція ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У даному випадку відповідачем подані клопотання, які мають бути вирішені судом по суті, процесуальним законодавством не визначено конкретного строку для заявлення клопотань учасником процесу. Відхилення клопотань з підстав, про які зазначено позивачем, буде порушенням прав відповідача на доступ до суду, що є неприйнятним.

У судовому засіданні 27.12.2024 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

01.01.2019 між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (оператор системи передачі (далі ОСП), яке реорганізовано шляхом перетворення в Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (користувач системи передачі (далі користувач), відповідач у справі) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024.

26.12.2022 до цього договору укладено додаткову угоду, якою договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2029 № 0119-02024 викладений в іншій редакції.

Вказана додаткова угода підписана кваліфікованими електронними підписами сторін, що підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 24.04.2024.

За умовами п. 1.1 договору (тут і надалі - в редакції додаткової угоди), за цим договором ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.

Згідно з п. 4.2 договору, планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у терміни, передбачені цим пунктом.

У розділі 5 договору сторонами узгоджений порядок розрахунків. Так, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2, користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.5 договору, зокрема встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Згідно п. 5.7, у разі якщо фактичний обсяг плати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 13.1 договору).

Позивач надсилав відповідачу повідомлення щодо планових обсягів послуг з передачі електричної енергії за період з листопада по грудень 2023.

Позивачем виставлені відповідні рахунки-фактури за листопад 2023: від 30.10.2023 № 0119-02024 30/10/2023, від 06.11.2023 № 0119-02024 06/11/2023, від 10.11.2023 № 0119-02024 10/11/2023, від 15.11.2023 № 0119-02024 15/11/2023, від 20.11.2023 № 0119-02024 20/11/2023 на суму 12806640,00 грн. кожен

та за грудень 2023: від 28.11.2023 № 0119-02024 28/11/2023, від 05.12.2023 № 0119-02024 05/12/2023, від 11.12.2023 № ПР-0003509/0119-02024, від 15.12.2023 № ПР-0004374/0119-02024, від 20.12.2023 № ПР-0004780/0119-02024 на суму 14553000,00 грн. кожен.

Позивач надіслав відповідачу:

- акт коригування від 17.11.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.2023 (за період з 01.07.2023 по 31.07.2023), де загальна вартість послуг становить 54289365,76 грн. (на суму збільшення 149532,66 грн.);

- акт приймання-передачі послуги від 30.11.2023 (за період з 01.11.2023 по 30.11.2023) на суму 69681807,24 грн.;

- акт коригування № ПРА_К-0000823 від 27.12.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.2023 (за період серпень 2023), де загальна вартість послуг становить 56709788,70 грн. (на суму зменшення 849467,34 грн.);

- акт приймання-передачі послуги № ПРА-0001225 від 31.12.2023 (за період грудень 2023) на суму 78589550,69 грн.;

- акт коригування № ПРА_К-0001361 від 30.01.2024 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.2023, де загальна вартість послуг (за період вересень 2023) становить 48796163,59 грн. (на суму зменшення 178315,59 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0001934 від 13.03.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.2024, де загальна вартість послуг (за період жовтень 2023) становить 58712822,28 грн. (на суму зменшення 263578,70 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0002517 від 21.03.2024 до акту приймання-передачі послуги від 30.11.2024, де загальна вартість послуг (за період листопад 2023) становить 71290328,80 грн. (на суму збільшення 1608521,56 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003118 від 28.03.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.2023, де загальна вартість послуг (за період грудень 2023) становить 79438059,28 грн. (на суму збільшення 848508,59 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003457 від 03.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 30.04.2023 (з урахуванням акту коригування від 17.07.2023), де загальна вартість послуг (за період квітень 2023) становить 66777200,63 грн. (на суму зменшення 16650,67грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003533 від 07.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.05.2023 (з урахуванням акту коригування від 18.08.2023), де загальна вартість послуг (за період травень 2023) становить 55184698,14 грн. (на суму зменшення 25772,66 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-00035923 від 08.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 30.06.2023 (з урахуванням акту коригування від 20.10.2023), де загальна вартість послуг (за період червень 2023) становить 44920642,26 грн. (на суму зменшення 17797,90 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003647 від 13.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.2023 (з урахуванням акту коригування від 17.11.2023), де загальна вартість послуг (за період липень 2023) становить 54261765,12 грн. (на суму зменшення 27600,64 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003708 від 22.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.2023 (з урахуванням акту коригування від 27.12.2023), де загальна вартість послуг (за період серпень 2023) становить 56668512,90 грн. (на суму зменшення 41275,80 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0003750 від 24.05.2024 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.2023 (з урахуванням акту коригування від 30.01.2024), де загальна вартість послуг (за період вересень 2023) становить 48771723,29 грн. (на суму зменшення 24440,30 грн.).

Позивач виписав рахунок-фактуру № 0119-02024/07/12/2023 від 07.12.2023 на суму 513552430,90 грн. (за послугу з передачі електричної енергії за листопад 2023) та рахунок-фактуру № ПР-0005180/0119-02024 від 09.01.2024 на суму 488792516,37 грн. (за послугу з передачі електричної енергії за грудень 2023).

Згідно позовної заяви та розрахунку позивача, станом на 31.05.2024 загальна сума заборгованості відповідача становила 149433021,14 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Після відкриття провадження в цій справі, складені та надіслані відповідачу:

- акт коригування № ПРА_К-0004398 від 05.06.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.2023 (з урахуванням акту коригування № ПРА_К-0001934 від 13.03.2024), де загальна вартість послуг (за період жовтень 2023) становить 58683665,06 грн. (на суму зменшення 29157,22 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0005077 від 18.06.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.01.2023 (з урахуванням акту коригування від 21.04.2023), де загальна вартість послуг (за період січень 2023) становить 53635887,56 грн. (на суму зменшення 5889494,78 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0005158 від 20.06.2024 до акту приймання-передачі послуги від 28.02.2023 (з урахуванням акту коригування від 19.05.2023), де загальна вартість послуг (за період лютий 2023) становить 56446979,39 грн. (на суму зменшення 8380847,01 грн.);

- акт коригування № ПРА_К-0005811 від 02.07.2024 до акту приймання-передачі послуги від 31.03.2023 (з урахуванням акту коригування від 16.06.2023), де загальна вартість послуг (за період березень 2023) становить 52438835,64 грн. (на суму зменшення 11553662,24 грн.)

Внаслідок складення цих актів, позивач подав заяву про закриття провадження в справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 25853161,25 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (за відсутністю предмету спору).

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Згідно з ч. 2 статті 52 Закону України Про ринок електричної енергії, на оператора системи передачі покладено функції адміністратора розрахунків.

Згідно зі статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не заперечив та не спростував факт отримання від позивача послуг за спірний період в рамках договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024 від 01.01.2019.

Відповідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у порядку, визначеному договором, не виконав.

Згідно позовної заяви та розрахунку позивача, станом на 31.05.2024 загальна сума основного боргу відповідача за договором № 0119-02024 від 01.01.2019 становила 149433021,14 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Після відкриття провадження в цій справі, позивачем були складені та надіслані відповідачу акти коригування на загальну суму зменшення 25853161,25 грн.

Позивач просив закрити провадження в справі на суму 25853161,25 грн. основного боргу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, оскільки позивачем після відкриття провадження в цій справі були складені акти коригування, якими зменшено загальну суму основного боргу в розмірі 25853161,25 грн., провадження у справі за вказаною вимогою (у частині стягнення 25853161,25 грн. основного боргу) слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Згідно матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 0119-02024 від 01.01.2019 становить 123579859,89 грн.

Сторони в договорі № 0119-02024 від 01.01.2019 визначили порядок розрахунків, встановивши здійснення відповідачем поетапної попередньої оплати планової вартості послуг до відповідного числа розрахункового місяця та розрахунок за фактичний обсяг послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Відповідач вважає, що договором встановлено альтернативні строки виконання зобов`язання, внаслідок чого відповідач зобов`язаний вчинити остаточний розрахунок за надані послуги за договором протягом 3 банківських днів з моменту отримання та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги від позивача.

Суд відхиляє ці твердженням відповідача, виходячи з такого.

Договором № 0119-02024 для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний (пункт 4.1 договору), які використовуються одночасно та не виключають один одного. Порядок оплати планових послуг визначено п. 5.2 договору. При цьому, плановий обсяг визначається на основі наданих до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю, користувачем (відповідачем) повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць.

Тобто, саме відповідач, як користувач послуги, визначає плановий обсяг передачі електроенергії на розрахунковий місяць. Кожна 1/5 від планової вартості послуг підлягає оплаті у визначені договором строки до відповідного числа розрахункового місяця, що фактично є попередньою оплатою послуги.

За умовами п. 5.5 договору, розрахунок за фактичний обсяг послуги здійснюється відповідачем до 15 числа місяця, наступним за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком», або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу.

Відтак, враховуючи умови договору, плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати до відповідного числа розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця та оплачується до 15 числа місяця, наступним за розрахунковим (включно).

Таким чином, при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії відповідач та позивач зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача (відповідача) відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати до розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21.

Припинення позивачем надання послуги відповідачу в разі невиконання останнім своїх зобов`язань з оплати послуги ОСП або нехтування обов`язками, що випливають з цього договору, передбачене п. 7.4 договору, є правом, а не обов`язком позивача.

Той факт, що позивач не скористався цим правом та не припинив надання послуги відповідачу, не спростовує наявності заборгованості та необхідності здійснення як попередньої оплати планової вартості послуги, так і фактичного розрахунку.

Відповідач надав до матеріалів справи акти коригування: від 09.09.2024 № ПРА_К0006945 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.2022 (з урахуванням акту коригування від 29.11.2022) з від`ємним значенням 11637361,46 грн.; від 20.09.2024 № ПРА_К0007061 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.2022 (з урахуванням акту коригування від 21.12.2022) з від`ємним значенням 10390530,69 грн.; від 25.09.2024 № ПРА_К0007161 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.2022 (з урахуванням акту коригування від 30.12.2022) з від`ємним значенням 8224504,35 грн.; від 26.09.2024 № ПРА_К0007259 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.2022 (з урахуванням акту коригування від 21.02.2023) з від`ємним значенням 6800893,66 грн.; від 27.09.2024 № ПРА_К0007350 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.2022 (з урахуванням акту коригування від 30.03.2023) з від`ємним значенням 3964048,52 грн.

Зазначив, що в зв`язку з наявністю цих актів фактично зобов`язання відповідача за період з липня по грудень 2022 перед позивачем зменшилося на 45594754,42 грн., хоча зазначений період взаємовідносин між позивачем та відповідачем погашений (справа № 908/2251/22).

Позивач у письмовому запереченні, що надійшло до суду 29.11.2024, зазначив, що позивачем в межах іншої справи № 908/3623/23 було подано заяву про закриття провадження на загальну суму 45594754,42 грн. на підставі складених у вересні 2024 актів коригування на суму з від`ємним значенням. Також зазначив, що відповідач подав клопотання про долучення цих же актів до інших справ №№ 908/2251/22, 908/3623/23, 908/1612/24.

Відтак, враховуючи наведене, надані відповідачем до матеріалів справи перелічені вище акти коригування не приймаються в якості доказів відсутності заборгованості, що заявлена позивачем до стягнення в цій справі, оскільки є предметом розгляду в справі № 908/3623/23.

Доказів оплати основного боргу відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача стягується 123579859,89 грн. основного боргу.

Позивач заявив до стягнення 2719901,35 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 03.11.2023 по 22.08.2024, та 5792051,81 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 28.11.2023 по 22.08.2024.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Відповідач вважає, що у правовідносинах, які склалися між сторонами, має застосовуватися принцип lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною. Такими спеціальними нормами вважає наказ Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 Щодо проведення розрахунків на ринку електричної енергії, наказ від 13.04.2022 № 148 Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, постанову Кабінету Міністрів України 05.03.2022 № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Відповідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо.

Кодекс це єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону.

Підзаконним нормативно-правовим актом є офіційний письмовий документ, прийнятий суб`єктом нормотворчості на основі та на виконання Конституції України, законів, чинних міжнародних договорів України, спрямований на їх реалізацію, та який не повинен їм суперечити.

Конституційний Суд України в рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

З огляду на викладене, принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня.

У даному випадку, з урахуванням предмету та підстав заявленого позову в цій справі, судом не встановлено та відповідачем не доведено умови існування суперечливих норм, нарахування 3% річних та інфляційних втрат врегульовано ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Постановою Кабінету Міністрів України 05.03.2022 № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (абзац перший статті першої). Дія абзаців першого та третього пункту 1 цієї постанови поширюється на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану.

Відтак, дія цієї постанови не поширюється на відповідача, як користувача послуг.

Наказом Міністерства енергетики України від 04.03.2022 № 104 Щодо проведення розрахунків на ринку електричної енергії, встановлено, що тимчасово на період дії воєнного стану в Україні та впродовж 30 днів після завершення воєнного стану споживачі електричної енергії, які станом на 01 березня 2022 року не перебували на постачанні постачальником "останньої надії" та яким припиняється постачання електричної енергії поточним постачальником, переводяться на постачання до електропостачальника, на якого покладено спеціальні обов`язки постачальника універсальних послуг.

Наказ Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану втратив чинність на підставі наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307.

Щодо посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326 «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, суд зазначає, що цей Порядок встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

У даному випадку позов заявлено до відповідача, який є стороною договору, що покладений у підставу позову.

Відповідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на який посилається відповідач, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зазначає, що посилання відповідача на ці норми Цивільного кодексу України є неправомірним у цій справі, оскільки договір, що укладений між сторонами та покладений у підставу позову, не є договором кредиту (позики).

Враховуючи врегульованість законом нарахування річних відсотків та інфляційних втрат, суд не може на власний розсуд звільняти від відповідальності боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, відсутності грошових коштів у боржника, тощо, якщо звільнення від такої відповідальності прямо не визначено законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 11.07.2023 у справі 910/18432/21 викладено таку правову позицію: за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано таку настанову: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Відтак, відповідач у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану вже захищений певним чином від матеріальних витрат, пов`язаних з простроченням ним виконання, зокрема грошового зобов`язання.

Згідно ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно ч. 4 ст. 45 ГПК України, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

У цій справі суд розглядає позовну вимогу до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання про стягнення заборгованості, яка виникла за укладеним між ними договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.20219 № 0119-02024, та стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних.

Положення Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, не регулюють спірні правовідносини. Позивачем у цій справі не заявлено вимоги до Російської Федерації про стягнення з останньої шкоди та збитків.

При перевірці зробленого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено, що останнім зазначено нарахування за період з 20.06.2024 по 01.07.2024 11 днів прострочення, тоді як прострочення за цей період складає 12 днів прострочення. Разом з тим, при розрахунку 3% річних позивач виходить саме з 11 днів прострочення,

Позивачем у розрахунку зазначено нарахування за період з 02.07.2024 по 22.08.02024 - 55 дні прострочення, тоді як прострочення за цей період складає 52 дні прострочення. Разом з тим, при розрахунку 3% річних позивач виходить саме з 55 днів прострочення, що становить період з 02.07.2024 по 25.08.02024. Відтак, кінцевою датою розрахунку позивачем 3% річних є 25.08.2024.

Розрахунок 3% річних визнано судом арифметично правильним. Загальна сума 3% річних, яка стягується з відповідача на користь позивача становить 2719901,35 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, зроблений позивачем, судом перевірений та визнається арифметично правильним. Загальна сума інфляційних, яка стягується з відповідача на користь позивача становить суму 5792051,81 грн.

Щодо контррозрахунку інфляційних втрат, що складений відповідачем, суд зазначає, що цей контррозрахунок не спростовує правомірність та правильність застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України та здійснених ним розрахунків, які визнані судом обґрунтованими, оскільки зазначений контррозрахунок виконаний відповідачем без урахування умов п. 5.2 договору, яким сторонами узгоджено поетапну попередню оплату планової вартості послуг.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3% річних (1809215,11 грн.) та інфляційних втрат (2819114,32 грн.) на 95%. В обгрунтування посилався, зокрема на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі № 910/10475/21 за позовом ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до ПрАТ «НЕК «Укренерго», що було залишено без змін апеляційною інстанцією, яким було задоволено клопотання останнього про зменшення на 95% саме 3% річних та інфляційних нарахувань. Становище відповідача на теперішній час є абсолютно аналогічним становищу ПрАТ «НЕК «Укренерго» на момент розгляду справи № 910/10475/21, а саме: у зв`язку з систематичним порушенням учасників ринку своїх фінансових зобов`язань перед постачальником, поточний рахунок відповідача з спеціальним режимом використання не накопичує коштів для належного проведення розрахунків з позивачем. Єдиним видом ліцензованої діяльності відповідача є постачання електричної енергії споживачам. Наявна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги, надані товариством, яка продовжує зростати в порівнянні з 2023 роком. Стрімко зростає заборгованість споживачів електроенергії перед відповідачем, яку відповідач у силу певних обмежень не може стягнути з більшої частини споживачів та, відповідно, належним чином виконувати зобов`язання перед іншими учасниками ринку. Вартість чистих активів Товариства у 2024 зменшилась більше ніж на 50% порівняно з минулим роком.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виклала такий правовий висновок: «Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відтак, зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства.

Можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно судовою практикою, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18.03.2020 по справі № 902/417/18.

Однак, виходячи з цієї постанови, зменшення судом заявлених до стягнення відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду й може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення судом відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

При розгляді цієї справи судом не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних. Суд враховує, що відповідачем не здійснено навіть часткового погашення існуючої заборгованості; розмір 3% річних, заявлених до стягнення з відповідача в цій справі та який визнаний судом обґрунтованим (2719901,35 грн.) складає 2,2% від заявленої до стягнення суми основної заборгованості (123579859,89 грн.); відсотки річних (3%) не перевищують встановлений розмір річних, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивач є таким же суб`єктом господарювання, як і відповідач, та також здійснює свою господарську діяльність в мовах дії воєнного стану.

До того ж, вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду України в справі № 902/417/18 не стосується інфляційних втрат, зменшення яких чинним законодавством також не передбачено, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994; пункт 29).

Суд вважає, що ним у достатній мірі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково.

6. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 25853161,25 грн. за відсутністю предмета спору, позивачу підлягає поверненню ухвалою суду з державного бюджету сума 138778,36 грн., за наявності відповідного клопотання позивача.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати з сплати судового збору в іншій частині у розмірі 709061,64 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) покладаються на відповідача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 0010059 (сто двадцять три мільйони п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 89 коп. основного боргу, 2719901 (два мільйони сімсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот одна) грн. 35 коп. 3% річних, 5792051 (п`ять мільйонів сімсот дев`яносто дві тисячі п`ятдесят одна) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 709061 (сімсот дев`ять тисяч шістдесят одна) грн. 64 коп. судового збору.

Закрити провадження у справі № 908/1607/24 в частині вимог про стягнення суми 25853161,25 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 06 січня 2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко