ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2024 р. м. Київ Справа № 922/425/24

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретаря судового засідання Фроль В.В., розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11,

до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ"

08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5,

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

позивача Панасейко О.Ю., дані підтверджені електронним цифровим підписом, довіреність б/н від 28.06.2024;

відповідача Місіна Л.П., посвідчення адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №590 від 22.12.1994, довіреність №06-06/23 ФР від 06.03.2024;

Обставини справи:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.02.2024 матеріали позовної заяви за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" про стягнення заборгованості передані за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№357/24 від 08.03.2024) Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем платежів за надання послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим позивачем нарахована заборгованість у сумі 237018,76 грн, з яких: 83023,78 грн - вартість спожитої теплової енергії без укладання договору за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року, 150813,04 грн - заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року, 194,90 грн - абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по червень 2023 року, 2987,00 грн - вартість технічного обслуговування за поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за публічним договором від 01.07.2022 за період з липня 2022 року по квітень 2023 року.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частини 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 2 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.04.2023 позовну заяву (вх.№357/24 від 08.03.2024) Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" про стягнення заборгованості залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№4261/24 від 19.04.2024).

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень.

За позовною заявою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 237018,76 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Зважаючи на вказане, ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено розглядати справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлені сторонам строки подання заяв по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2024 повернуто позивачу надмірно сплачений судовий збір.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№5872/24 від 13.05.2024) та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, яке обгрунтоване тим, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У зв`язку із обгрунтованістю вказаного клопотання та відповідністю частині 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.08.2024 призначено проведення судового засідання на 10.09.2024 о 15:00.

У судове засідання 10.09.2024 з розгляду справи по суті з`явився представник відповідача; представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання позивач повідомлений через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

У судовому засіданні представник відповідача надав усні пояснення по справі, з огляду на неможливість завершення розгляду справи, судом оголошена перерва в судовому засіданні до 01.10.2024 о 15:20, в порядку до частини 2 статті 216 процесуального кодексу України.

Суд врахував заяву позивача (вх. №9072/24 від 22.08.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.09.2024 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи №922/425/24 по суті відбудеться 01.10.2024 о 15:20 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло доповнення до відзиву (вх.№9782/24 від 27.09.2024) з доданими копіями документів.

У судове засідання з розгляду справи по суті 04.10.2024 з`явились представники позивача та відповідача.

З огляду на неможливість завершення розгляду справи, судом оголошена перерва в судовому засіданні до 05.11.2024 о 15:20, в порядку до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.10.2024 сторін справи повідомлено, що судове засідання з розгляду справи №922/425/24 по суті відбудеться 05.11.2024 о 15:20 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підсистемі ЄСІТС Електронний суд від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№11649/24 від 21.10.2024) в яких позивач обґрунтовує розрахунки нарахувань за вартість спожитої теплової енергії та за заборгованість відповідно до індивідуального договору.

У підсистемі ЄСІТС Електронний суд від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача у справі (вх.№12212/24 від 31.10.2024) відносно спростування фактів наявності споживання теплової енергії та позиція щодо розрахунків нарахувань.

У судове засідання з розгляду справи по суті 05.11.2024 з`явився представник відповідача; представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання позивач повідомлений через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

З огляду на неможливість завершення розгляду справи, судом оголошена перерва в судовому засіданні до 19.11.2024 о 15:40, в порядку до частини 2 статті 216 процесуального кодексу України.

Суд врахував заяву позивача (вх.№9072/24 від 22.08.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.11.2024 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи №922/425/24 по суті відбудеться 19.11.2024 о 15:40 за участю представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 19.11.2024 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 19.11.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами дослідження матеріалів справи, всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставин, об`єктивної оцінки доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі позивач, КП «Харківські теплові мережі», постачальник) є підприємством, яке здійснює постачання теплової енергії споживачам м. Харкова.

Постачання теплової енергії здійснюється на підставі розпоряджень Харківського міського голови.

Приватне акціонерного товариства «ФОРА РІТЕЙЛ» (далі - відповідач, ПАТ «ФОРА РІТЕЙЛ», споживач) є власником нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193.

Предметом спірних правовідносин сторін є постачання теплової енергії споживачу та обов`язок сплати за надання такої послуги.

2. Аргументи позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач споживав теплову енергію на потреби опалення, як без укладання договору, так і згодом, на підставі публічного договору приєднання, який акцептував фактичним споживанням послуги, після розміщення позивачем такого договору в мережі Інтернет, а саме: в нежитлових приміщеннях, власником яких він є за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів 2021-2022, 2022-2023 років.

Позивач вважає, що факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актом обстеження системи теплопостачання об`єкта №173/4720 від 11.10.2021, а також актами підключення та відключення опалення до будинку, підписані представниками позивача та балансоутримувача будинку, рахунками-фактури за спожиту теплову енергію.

Відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем, у формі єдиного двостороннього документу, а також у частину спірного періоду у будь-якій формі, не є підставою для несплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідачу надсилались рахунки-фактури за спожиту теплову енергію.

Позивач вважає, що наведені обставини є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 237018,76 грн., з яких:

- 83028,78 грн - вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року;

- 150813,04 грн - заборгованість за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року;

- 194,90 грн - абонентська плата за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по червень 2023 року;

- 2987,04 грн - технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних житлових будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за Публічним договором від 01.07.2022, що утворилась за період з липня 2022 року по квітень 2023 року.

3. Аргументи відповідача

Відповідач позовні вимоги заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим заявляє про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що частина актів не відповідає вимогам законодавства України, оскільки складена іноземною мовою, відтак, також не можуть братися до уваги як належні докази відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Акт №173/8937 від 09.06.2021 про готовність до опалювального сезону 2021-2022 років та акт №173/9879 про готовність до опалювального сезону 2022-2023 років об`єкту за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193 не можуть підтверджувати обставини надання послуг відповідачу, оскільки вони загальні для всього будинку.

Позивачем не надані докази здійсненні будь-якої оплати відповідачем послуг на підтвердження акцептування договору.

В акті №173/4720 від 11.10.2021 про обстеження системи теплоспоживання об`єкту зазначено представника відповідача кур`єра адміністрації Божидай Ігоря Петровича, проте не додано довіреності на підтвердження такого представництва.

В самому акті зазначено про відсутність приладів обліку теплової енергії на вводі в системи опалення житлових будинків.

Крім того, в даному акті зазначено, що у приміщеннях (І поверху та у підвалі) відсутні належні відповідачу опалювальні прилади (радіатори тощо) та трубопроводи внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, отже, неможливо користуватись опаленням.

Щодо надання послуги постачання теплової енергії за індивідуальним договором та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) фактичним отриманням послуг, відповідач вказує, що не вчинив жодної дії для акцептування договору, оскільки відсутні прилади опалення (обладнання).

Повідомив, що оскільки відповідач не отримував послуги опалення, тому не підлягають задоволенню вимоги стягнення суми абонентської плати за обслуговування, за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду, до яких відповідач не приєднаний.

Також відповідачем заявлено про застосування судом наслідків спливу позовної давності.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Закон України «Про теплопостачання» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено: теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Позивач заявляє до стягнення заборгованість за споживання теплової енергії у період з листопада 2018 року по квітень 2023 року, яка була надана відповідачу на потреби опалення нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193, належність яких відповідачу на праві приватної власності визнається обома сторонами.

Позивач вказує, що постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та припинення опалювального сезону.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 №1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 №1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 №1023), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Договір).

Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивач вказує, що нежитлові приміщення, розташовані в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193, належать відповідачу, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до положень пункту 51 цього Договору, він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Позивач стверджує, що факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023 років є фактом приєднання споживача до умов Договору (акцептування договору).

Позивач вказує, що факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалювальних сезонів 2021-2022, 2022-2023 років.

Відповідно до пункту 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до пункту 32 Договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця; початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно з пунктом 33 Договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу; рахунок надається на паперовому носії; на вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Відповідно до пункту 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Позивач зазначає, що у відповідача наявна заборгованість за споживання теплової енергії на потреби опалення без укладання договору в розмірі 83023,78 грн, яка утворилась за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року.

Крім того, позивач вказує, у відповідача наявна заборгованість за споживання теплової енергії на потреби опалення за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 150813,04 грн, яка утворилась за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року.

Також позивач зазначає про наявність заборгованості у відповідача з абонентської плати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 194,90 грн, яка утворилась за період з грудня 2021 року по червень 2023 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права, з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням вимог статей 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді цієї справи судом враховані межі позовних вимог, що визначені позивачем, заявлені ним предмет та підстави позову, що включає також методику розрахунку, що застосована позивачем для визначення розміру позовних вимог, а також змагальність доказів, що надані суду сторонами та застосування категорій стандартів доказування.

Зокрема, Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Стосовно територіальної юрисдикції (підсудності) справи.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» пред`являвся позов у цій справі до Господарського суду Харківської області, що обґрунтовано позивачем частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України: підсудність справ за вибором позивача визначається щодо позовів у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів, відтак, з огляду на те, що відповідно до Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021, Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022, місцем виконання договору визначено: м. Харків, вул. Клочківська, 193.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.02.2024 у справі № 922/425/24 позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області, що обгрунтовано висновками суду про відсутність між сторонами договору у спірних правовідносинах, відтак, відсутність підстав для визначення територіальної підсудності на підставі статей 29, 30 Господарського процесуального кодексу України, натомість, необхідність застосування положень частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом, а місцезнаходженням відповідача у цій справі є: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5.

Господарським судом Київської області при вирішення питання прийняття до розгляду цього позову враховане таке.

Згідно з частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як зазначено в постановах Верховного Cуду від 23.01.2018 у справі №460/4286/16-ц та від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові у справі №911/2390/18 від 16.02.2021, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, словосполучення "з приводу нерухомого майна" у розумінні частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 6, 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються; справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною 2 статті 279 Господарського процесуального кодексу України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.02.2024 у справі № 922/425/24 про передачу позовної заяви за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області сторонами справи не оскаржено, ухвала суду набрала законної сили, відтак, справа підлягає розгляду Господарським судом Київської області.

Стосовно законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін.

За твердженнями позовної заяви, що не спростовані відповідачем наданими суду доказами, спірні нежитлові приміщення відповідача розташовані в будинку з централізованою системою опалення, система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому.

Судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 908/710/23

Верховний Суд зазначає, що у преамбулі Закону України 10 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що цей Закон визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

За змістом статті 1 цього Закону "Визначення термінів":

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Таким чином аналіз наведених вище визначень дає підставою дійти висновку про те, що обов`язковою ознакою споживача теплової енергії, а саме споживачем теплової енергії у розумінні цього Закону може бути особа (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

З огляду на зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі) до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Як вказано судом вище, спірні нежитлові приміщення відповідача розташовані у будинку з централізованою системою опалення, система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому, тобто, у розумінні Закону України "Про теплопостачання" позивач не є споживачем, а тому цей Закон не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки позивач є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, станом на час спірних правовідносин).

Суд не бере до уваги доводи відповідача про недоведеність того, що система опалення його приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому, що позивачем підтверджується наявним в матеріалах справи актом обстеження №173/4720 від 11.10.2021, оскільки доводи відповідача зводяться до перекладення обов`язку доказування цих обставин на позивача, що не відповідає вимогам частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, за якими саме відповідач має надати суду докази своїх заперечень, зокрема, акцентуючи увагу суду на розташування спірних нежитлових приміщень відповідача між двома житловими будинками, відповідачем не надано жодної технічної документації на власні приміщення, а також не заявлено суду клопотань про витребування доказів щодо житлових будинків, до яких, за його твердженнями «прибудовані» його нежитлові приміщення, на спростування того, що система теплопостачання у приміщенні відповідача є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому.

Стосовно обставин фактичного акцептування відповідачем умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 та Публічного договору від 01.07.2022 з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності - факт укладання цих договорів між сторонами.

Позовні вимоги про стягнення 150813,04 грн заборгованості за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року; 194,90 грн абонентської плати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 за період з грудня 2021 року по червень 2023 року; 2987,04 грн заборгованості за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних житлових будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за Публічним договором від 01.07.2022, що утворилась за період з липня 2022 року по квітень 2023 року обгрунтовані укладенням між сторонами вказаних договорів, які вважаються укладеними фактом приєднання споживача (відповідача) до їх умов, що розміщені публічно в мережі Інтернет - з моменту акцептування їх відповідачем фактом споживання послуги.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пункту 51 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 4 вказаного Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Позивач обгрунтовує факт акцептування вказаного Договору відповідачем фактом отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023 років, що вважає фактом приєднання споживача до умов цього договору.

На думку позивача, факт отримання теплової енергії відповідачем підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваних сезонів 2021-2022, 2022-2023 років.

Відповідно до пункту 5 вказаного Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Судом врахована правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.11.2021 у справі № 908/3233/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/702417: статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги.

Відтак, у цій справі позивачу необхідно довести не факт тепловіддачі від мереж теплопостачання у приміщеннях відповідача, а те, що цією тепловою енергією відповідач задовольняв якісь свої господарські чи технологічні потреби, а послуга з опалення забезпечувала дотримання умов перебування осіб у спірних нежитлових приміщеннях відповідача, відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

При цьому, судом враховано, що за розрахунком позовних вимог заявляються до стягнення вартість обсягу теплової енергії на опалення приміщень споживача (відповідача) безпосередньо, без включення вимог в частині обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення чи забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

За наданими суду матеріалами справи, що не заперечується обома сторонами та встановлено самим позивачем в акті №173/4720 від 11.10.2021 про обстеження системи теплоспоживання об`єкту, у спірних нежитлових приміщеннях відсутні опалювальні прилади (радіатори тощо) та трубопроводи внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, через приміщення підвалу проходять частково заізольовані трубопроводи внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, централізоване гаряче водопостачання відсутнє (внутрішньодомовий трубопровід централізованого гарячого водопостачання проходить транзитом, внутрішня розводка відсутня, за наданими відповідачем поясненнями, що не спростовані ані позивачем, ані матеріалами справи, обігрів приміщень проводиться шляхом кондиціонування - встановлені кондиціонери, які працюють, в тому числі, на підтримання температурного режиму.

З урахуванням вищевстановлених фактичних обставин відсутності приєднання до теплового вводу відповідача будь-яких опалювальних приладів та відсутності у спірних приміщеннях трубопроводів внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, за вищевказаними нормами чинного законодавства та правовими висновками Верховного Суду, навіть за наявності якоїсь (не розрахованої позивачем) тепловіддачі від частково заізольованих трубопроводів внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, довжину та діаметр яких позивач не встановив, вказане не буде споживанням житлово-комунальної послуги, за відсутності доказів задоволення відповідних потреб споживача отриманою тепловою енергією, в тому числі, з урахуванням відсутності у відповідача технічних засобів транспортування теплової енергії позивача до будь-якого приладу обігріву, відтак, спірні відносини сторін не підлягають визначенню як постачання теплової енергії (теплопостачання) в розумінні статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За відсутності доказів фактичного отримання спірної послуги відповідачем, відсутні обставини акцептування відповідачем Договору з позивачем, що вказує на відсутність правовідносин з надання житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії як господарської діяльності між сторонами, оскільки за Законом України "Про житлово-комунальні послуги" вказані послуги надаються на підставі договору.

Як встановлено самим позивачем в акті №173/4720 від 11.10.2021 про обстеження системи теплоспоживання об`єкту, у спірних приміщеннях відсутні прилади обліку теплової енергії на вводі системи опалення житлових будинків.

З наявних у матеріалах справи документів, відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії.

Позивачем не надано документів, які б підтверджували факт акцептування споживачем умов договору, у тому числі, не надано платіжного документу про часткову сплату за теплову енергію чи сплату за абонентське та технічне обслуговування, як і не доведено споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення без укладання договору за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року.

Судом досліджений акт обстеження системи теплопостачання об`єкту №173/4720 від 11.10.2021, що складений в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії та підписаний представником позивача інженером Бєлкіною Н.М. в присутності представника кур`єра адміністрації ПАТ «Фора-Рітейл» Божидай Ігоря Петровича, обстеження такого об`єкту здійснено за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193.

Суд звертає увагу, що на підставі наданих позивачем документів не встановлено та не вбачається, що вказаний в даному акті представник - кур`єр адміністрації ПАТ «Фора-Рітейл» Божидай Ігор Петрович є уповноваженим представником відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутній будь-який документ на підтвердження його повноважень на представництво ПАТ «ФОРА РІТЕЙЛ» у спірних правовідносинах.

В цьому акті відображено схему житлового будинку та схему приміщень, які належать відповідачу, а саме: І поверх та підвал.

В описі до акту №173/4720 від 11.10.2021 зазначено таке.

«ПАТ «Фора Рітейл» є власником нежитлових приміщень підвалу та 1-го поверху прибудованих між двома житловими будинками за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193.

Прилад обліку теплової енергії на вводі системи опалення житлових будинків відсутній.

В приміщеннях 1-го поверху опалювальні прилади та трубопроводи внутрішньобудинкової системи централізованого опалення відсутні.

Через приміщення підвалу проходять частково заізольовані трубопроводи внутрішньобудинкової централізованої системи опалення. У зв`язку з тим, що доступ до трубопроводів централізованої системи опалення відсутній, визначити довжину та діаметр трубопроводів неможливо. Опалювальні прилади у підвалі відсутні.

Приміщення 1-го поверху використовується як магазин продовольчих товарів. Приміщення підвалу використовується як склад продовольчих товарів.

Централізоване гаряче водопостачання відсутнє (внутрішньодомовий трубопровід централізованого гарячого водопостачання проходить транзитом, внутрішня розводка відсутня).

Споживач користується тепловою енергією без дозволу та без оплати».

Отже, судом встановлено, що згідно з актом обстеження системи теплопостачання об`єкту №173/4720 від 11.10.2021 вказані нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193 не оснащені приладом обліку теплової енергії на вводі системи опалення, в акті не зазначено яким чином відповідач користується тепловою енергією.

Мережа системи теплопостачання нежитлових приміщень та прилади обліку теплової енергії є невід`ємною частиною централізованої системи теплопостачання житлового будинку вцілому, проте у спірних приміщеннях, які належать відповідачу, вони відсутні.

Як зазначено вище, згідно з Актом вбачається, що приміщення, які знаходяться у власності відповідача, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193, не обладнані та не приєднані до опалювальних приладів та трубопроводів внутрішньобудинкової системи централізованого опалення.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач отримував послугу з централізованого теплопостачання у спірних приміщеннях, є необґрунтованими, оскільки фактично послуга з опалення не надається, оскільки відсутня система опалення з приєднаними опалювальними приладами і відсутнє підтвердження фактичного користування послугою постачання тепла, оскільки якщо немає способу передачі тепла в спірні приміщення, відповідно немає факту надання такої послуги та зобов`язань власника приміщень з оплати її вартості.

Судом враховані правові позиції Верховного Суду України, що викладені у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та постанова Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц про те, що обов`язок оплати житлово-комунальної послуги виникає лише в разі, якщо такою послугою фактично користувались.

За наявності частково заізольованих трубопроводів внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, доступ до яких з приміщення відповідача відсутній, за встановленими судом обставинами цієї справи, суд дійшов висновку, що отриманням спірного теплопостачання позивач вважає тепловіддічу від цих частково заізольованих трубопроводів, тоді як кваліфікуючою ознакою житлово-комунальних послуг є самостійне забезпечення цією послугою відповідної потреби - забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198:

- система теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та/ або місцевих (розподільних) теплових мереж, засобів розподілення теплової енергії, які об`єднані спільним режимом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії;

- система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору;

- тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб

За пунктом 3 розділу І Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води", затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26.07.2019 № 169, система централізованого опалення - це комплекс трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів.

Відтак, для забезпечення опалення приміщення в ньому обов`язкова наявність конструктивних елементів: 1) транзитний трубопровід подачі теплоносія; 2) приєднувальний трубопровід подачі теплоносія на опалювальний прилад та зворотній трубопровід від опалювального приладу до розподільчої мережі; 3) безпосередньо опалювальний прилад, з поверні якого і відбувається передача тепла в опалювальне приміщення.

Через підвал нежитлового приміщення, що належить відповідачу, проходить транзитом (тобто без відбору тепла на даній ділянці трубопроводу) частково заізольована ділянка трубопроводу подачі теплоносія, що є складовою системи цетралізованого теплопостачання житлового будинку, у приміщеннях відповідача приєднані опалювальні прилади, підвідні трубопроводи для приєднання опалювальних приладів відсутні, що підтверджується Актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту №173/4720 від 11.10.2021 та не заперечується обома сторонами.

За оцінкою суду спірних відносин сторін, у даному випадку, фактичні відносини стосуються можливої втрати тепла при його транзиті трубопроводами внутрішньобудинкової централізованої системи опалення, проте, вказане не віднесено до позовних вимог: предмета та підстав позову, суду не надано відповідного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря; окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії, отже, за визначенням, це різні типи приміщень.

Позивач помилково стверджує, що факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та прикінці опалюваного сезону до житлових будівель в цілому, оскільки вищеназвані акти лише підтверджують факт готовності системи централізованого опалення житлового будинку до надання споживачам послуги теплопостачання, але не підтверджують факт отримання послуги теплопостачання відповідачем для належних йому на праві власності нежитлових приміщень.

Стосовно надання послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" затверджено наступні типові договори.

З 1 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного, який опублікований на офіційному сайті КП Харківські теплові мережі в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01 червня 2022 року.

Відповідно до положень пункту 30 вказаного Договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.

Позивач обгрунтовує факт акцептування відповідачем вказаного Договору саме фактичним отриманням послуги, проте, за вищевикладеними висновками суду, позивачем не доведено суду того, що відповідач має статус споживача у правовідносинах з позивачем із надання житлово-комунальних послуг, позивачем не надано розрахунків цих послуг, переліку фактично наданих послуг за переліком, що наведений у договорі та будь-яких доказів споживання відповідачем відповідної послуги та доведення до нього позивачем фактів надання цих послуг та обгрунтованості їх вартості.

Відповідно пункту 5 Договору виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги затвердженою вартістю в строки та умови зазначені цим Договором.

Відповідно до пункту 6 Договору технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до переліку адрес будинків, зазначених у Додатку 1, та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150.

До матеріалів справи позивачем долучені рахунки-фактури за послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду, проте, належних доказів їх направлення відповідачу протягом спірного періоду отримання послуг суду не надано, за їх змістом неможливо встановити ані перелік наданих послуг, ані розрахунок їх вартості, відтак, суду не надано доказів приєднання відповідача до договору з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Стосовно методик розрахунків у спірних правовідносинах.

Позивач здійснив розрахунки відповідно до КТМ 204 України 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні.

Вказані Норми є галузевим документом, відповідно до «Загальних положень» Посібника та доповнення до норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 30.03.2001 № 82, призначений для:

- теплопостачальних підприємств, які забезпечують опалення, вентиляцію та гаряче водопостачання житлово-комунального сектору та адміністративно-культурних закладів;

- проектних організацій, які спеціалізуються на розробках схем теплопостачання та проектуванні джерел теплопостачання;

- інспектуючих організацій, які контролюють ефективність використання паливно-енергетичних ресурсів, а також додержання основних положень Закону України «Про енергозбереження».

Посібник має надати допомогу різним категоріям користувачів «Норм» у пріоритетному виборі варіанту розрахунку потреби тепла та палива.

Для проведення комерційних розрахунків між контрагентами необхідно застосовувати положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року), відповідно до пункту 1 Розділу І якої ця Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Суду відповідного розрахунку не надано, проте, розрахунок обсягу спожитої послуги та її вартість може проводитись тільки у законодавчо встановлений спосіб відповідно до вищевказаної Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг", затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315.

Стосовно абонентської плати при наданні послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 статті 1 розділу І Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-УІІІ від 09.11.2017, плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Оскільки факт отримання послуги постачання теплової енергії відповідачем та її фактичний обсяг суду не доведений, відтак, не доведено приєднання відповідача до відповідного договору, відповідач також не має статусу споживача у відповідних відносинах, відтак, позовна вимога про стягнення плати за абонентське обслуговування як похідна від послуги постачння теплової енергії, яка може бути покладена за умовами договору виключно на споживача відповідної житлово-комунальної послуги також не підлягає задоволенню.

З огляду на висновки суду про необгрунтованість позову, питання заявленої відповідачем позовної давності не розглядається судом.

Інші доводи та докази сторін оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами першою-третьою статті 13 Господарського процесуального кодексу України: «Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.»

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У пункті 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачу надавались відповідні послуги, стягнення заборгованості за які є предметом позову в цій справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, відтак, позов не підлягає задоволенню.

5. Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. У задоволенні позову комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11, ) до Приватного акціонерного товариства "ФОРА РІТЕЙЛ" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5, ) про стягнення заборгованості передані за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 16.04.2025.

Суддя С.О. Саванчук