РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/84/16(927/865/24)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» (код 31350827) про визнання недійсним правочину, поданої в межах справи за заявою

КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД

07300, м. Вишгород Київської області, вул. Грушевського, 6

БОРЖНИК: Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього

17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. Київська, 307

АДРЕСА_13 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (адреса ліквідатора Демчана О.І.)

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД (надалі - кредитор) подана заява про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього (надалі - боржник) на підставі ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство), яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2016 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

В подальшому строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Демчана О.І. неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2024 на шість місяців до 05.06.2025 включно.

08 серпня 2024 року, в межах даної справи про банкрутство, до Господарського суду Чернігівської області надійшла спільна позовна заява від 01.08.2024 № 02-66/566 Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння (присвоєно єдиний унікальний номер 927/763/24), в якій позивачі просили:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1850, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1853, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 18 - будівлі та споруди, загальною площею 1255,6 м2, що розташовані за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Глібівка, б/в, б/н, та знаходяться на земельних ділянках загальною площею 54,352 га, кадастрові номери: :19:199:0101, :21:021:0101;

визнати недійсним договір дарування № 3394, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - 3/8 (три восьмих) частини жилого будинку АДРЕСА_1 , площею 234,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3358, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3359, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,5 м2, житловою площею 14,9 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 65,0 м2, житловою площею 9,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3356, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 119,7 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3357, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 89,8 м2, житловою площею 46,2 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 127,1 м2, житловою площею 78,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1206, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - житлові приміщення (група приміщень № 35а, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28, № 29, № 30, № 31, № 32, № 33), літ. «А», секція 1, площею 3285,4 м2, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1А, літ. «А», секція 1, площею 134,2 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київйіськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1Б, літ. «А», секція 1, площею 222,6 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3369, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3362, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_7 , площею 15,0 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3363, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_8 , площею 15,1 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3364, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце АДРЕСА_14 - А, площею 15,6 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3365, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце АДРЕСА_15, площею 14,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3360, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце АДРЕСА_16, площею 16,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3366, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 19, за адресою: м. Київ, пров. Несторівський, буд. 6, площею 8,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3368, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 20, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 11,3 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3367, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 15, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 11,3 м2.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024, зокрема:

спільну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/84/16 (927/763/24);

постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 ; код НОМЕР_1 ) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, 20-В, нежиле приміщення 10; код 43292931) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 ; код НОМЕР_2 ) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_8 ;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено процесуальні строки: для подання позивачами відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачами заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено процесуальний строк для подання третіми особами ( ОСОБА_11 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті», ОСОБА_12 ) письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Іншою ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24), зокрема:

задоволено спільне клопотання Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про витребування доказів;.

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчені копії Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1850 та Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1853;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_6 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 06.07.2016 № 1351;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашова Олександра Геннадійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 07.10.2015 № 3360;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» та ОСОБА_8 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 08.07.2016 № 1381;

постановлено витребувані даною ухвалою докази подати суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, а у випадку відсутності можливості подати докази, які витребовує суд, або відсутності можливості подати такі докази у встановлені строки, зобов`язано вищевказаних осіб протягом п`яти днів з дня вручення ухвали повідомити про це суд із зазначенням відповідних причин.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24) роз`єднано заявлені Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільні позовні вимоги (справа № 927/84/16 (927/763/24)), виділивши в самостійне провадження, зокрема, вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору.

Згідно ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 7 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, справа за спільним позовом Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним правочину була зареєстрована 11.09.2024 Загальним відділом (канцелярією) Господарського суду Чернігівської області і їй присвоєно новий єдиний унікальний номер 927/84/16 (927/865/24).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 прийнято спільну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/84/16 (927/865/24); постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, у справі № 927/84/16 (927/865/24) розглядаються спільні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу № 3369, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують, що на їх думку, оскільки спірний правочин був укладений менше ніж за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство, він вчинений з єдиною та протиправною метою - уникнення розрахунків з кредиторами; як наслідок - існують підстави для визнання його недійсним.

Дії суду щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків на подання заяв по суті справи.

Згідно відповіді від 09.08.2024 № 2850718 Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» не мало зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» на адресу, вказану позивачами (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) і яка узгоджується з місцезнаходженням цього відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За правилами ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 09.08.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 20.08.2024, а тому останній є належним чином повідомленим про перебування на розгляді в Господарському суді Чернігівської області даного спору та встановлення законом процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, останнім днем якого є 04.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» за його місцезнаходженням, однак також була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» за його місцезнаходженням, однак також була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Заперечення відповідача проти заявленого позову

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.10.2024 поновлено ТОВ «Український Нафтопродукт» процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 30.09.2024 через систему «Електронний суд».

У поданому відзиві ТОВ «Український Нафтопродукт» не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач визнає факт укладення ним 08.10.2015 з ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього оспорюваного договору купівлі - продажу і повідомляє про повне виконання сторонами своїх зобов`язань за ними (в т.ч. зобов`язань по оплаті переданого у власність майна). В той же час, ТОВ «Український Нафтопродукт» вказує, що не може подати до суду доказів здійснення ним оплати за оскаржуваним правочином з об`єктивних причин, оскільки відповідно до норм законодавства, чинного на час укладення та виконання цього договору, у відповідача був відсутній обов`язок зберігати всі первинні документи за таким договором більше трьох років. Відповідач вважає, що твердження позивачів щодо здійснення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загородного безоплатного відчуження майна на користь ТОВ «Український нафтопродукт» ґрунтується лише на їх суб`єктивній думці і не містить посилання на жодний доказ. На думку відповідача, саме по собі укладення договору у «підозрілий період» не свідчить про наявність підстав для автоматичного визнання оскаржуваного правочину недійсним. Натомість позивачами не доведено жодних підстав, передбачених статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», для визнання договору від 08.10.2015 недійсним, як і не доведено підстав для визнання оскаржуваного правочину фраудаторним на основі загальних норм ЦК України.

Додатково відповідач заявляє про сплив (пропуск) позовної давності та просить застосувати правові наслідки її спливу.

В обґрунтування наявності підстав для застосування позовної давності ТОВ «Український Нафтопродукт» вказує, що і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 925/1165/16(925/359/21), від 13.12.2023 у справі № 910/10659/19 (910/6549/21), від 11.02.2020 року у справі №10/5026/995/2012, від 28.04.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу. Тому визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає наведеним правилам застосування норми матеріального права. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

Для юридичної особи, як сторони правочину (договору тощо), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином. Аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, від 28.05.2019 у справі № 5015/118/11, від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17, від 05.03.2020 у справі № 14/325.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір був вчинений 08.10.2015, а тому позивач, як сторона вказаного правочину, був обізнаний як про його наявність, так і про відчуження за ним спірного майна.

Натомість, позов у даній справі було подано у серпні 2024 року, тобто більш як через 8 років після вчинення оскаржуваного договору. Наведене свідчить про те, що позов у даній справі подано зі спливом позовної давності, встановленої законом, що з огляду на наявність заяви відповідача про застосування такої давності є достатньою правовою підставою для відмови у позові.

Щодо ПАТ АБ «Укргазбанк», то цей позивач був обізнаний про порушення справи про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього ухвалою від 25.02.2016 щонайменше 22.03.2016, що підтверджується наявною в ЄДРСР ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 у справі № 927/84/16. Крім того, ПАТ АБ «Укргазбанк», як скаржник, після відкриття 22.03.2016 апеляційного провадження за його скаргою мав право знайомитися з наявними в ній матеріалами справи № 927/84/16. Іншими словами, позивач-2 міг дізнатися про наявність оскаржуваного договору та у разі, якщо вважав, що цей договір порушує його права, спробувати оскаржити такий договір відповідно до ст. 215 ЦК України в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Заперечення позивачів проти застосування позовної давності

02 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. подані заперечення на заяву ТОВ «Український нафтопродукт» про застосування позовної давності в яких він вказує на неузгодженість заявлення недобросовісним відповідачем про сплив позовної давності за вимогою позивача із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Позивач стверджує, що ТОВ «Український нафтопродукт» є недобросовісним, оскільки його дії були спрямовані на завдання шкоди банкруту та отримання істотної вигоди за рахунок його активів. Відповідно у випадку, якщо суд дійде до висновку про пропуск позивачами такого строку, наявні підстави для визнання причин його пропуску поважними, а заяви відповідача про застосування строків позовної давності такою, що не підлягає задоволенню.

Однак на думку позивача, якщо суд дійде до висновку, що строк позовної давності сплив, наявні підстави для визнання причин пропуску позовної давності поважними, з огляду на те, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ліквідатором за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на 109 аркушах А4), яка міститься в матеріалах справи про банкрутство. При цьому, вказана інформаційна довідка потребувала систематичного аналізу із інформацією з ДРРП щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна (в т.ч. об`єднаних, поділених, змінених чи переобладнаних), що фактично потребувало додаткового часу. В той же час, як вбачається із спільної позовної заяви, ліквідатором самостійно отримувались з реєстраційних справ щодо кожного об`єкта майна, які містяться в ДРРП електронні копії договорів, висновків, довідок тощо. Вищевказана інформація та документи у ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього були відсутні та не передавались ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, а були виявлені за результатом самостійно вжитих дій по аналізу інформаційної довідки ДРРП та інформації, яка міститься в ДРРП. Таким чином, позивачі отримали право та можливість на подачу позовної заяви про визнання недійсним правочину лише з дати призначення ліквідатора та після проведення повноцінного аналізу отриманої інформації та документації, що міститься в ДРРП. Ліквідатор просить взяти до уваги факт реальної бездіяльності раніше сформованого комітету кредиторів банкрута, яка полягала у систематичному ігноруванні запрошень ліквідатора, враховуючи обставини необхідності у прийнятті новосформованим комітетом кредиторів рішення (п. 3 ч. 8 ст. 48 КУзПБ) про звернення до господарського суду з вимогами про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними, так як необхідна значна сума судового збору для подання позовної заяви.

Додатково позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 ліквідатором ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього призначено арбітражного керуючого Демчана О.І. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) установлено з 12.03.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020; зазначений карантин відмінено з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Воєнний стан в Україні введено із 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022. Дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на дату подання цих заперечень триває. Таким чином, станом на дату запровадження в Україні карантину, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння не сплинув. Відповідно починаючи з 12.03.2020 цей строк продовжено на строк дії карантину. У зв`язку із зазначеним, станом на дату введення в Україні воєнного стану, відповідний строк також не сплинув, отже починаючи з дати введення в Україні воєнного стану (24.02.2022), цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який досі триває. Отже, враховуючи зазначені положення законодавства, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння було спочатку продовжено у зв`язку із установленням карантину, та наразі продовжено до скасування воєнного стану, який триває. Беручи до уваги зазначене, строк позовної давності для подання позовної заяви про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння станом на дату подання такої позовної заяви не сплинув.

03 жовтня 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» також подано заперечення на заяву ТОВ «Український нафтопродукт» про застосування позовної давності в яких позивач вказує, що банку не було відомо про укладення правочинів, які зазначені в позовній заяві, в дату їх укладення та про існування вказаних правочинів позивач дізнався 23.02.2024 на одному із засідань комітету кредиторів ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього від ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І., тому відповідно не міг раніше звернутись з позовом до суду, оскільки не був стороною правочину. В матеріалах справи № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього до 23.02.2024 не було оспорюваного правочину або ідентифікуючої інформації про нього (сторін правочину, дати укладення, предмет правочину). Таким чином перебіг позовної давності для ПАТ АБ «Укргазбанк» почався 24.02.2024, а тому строк для подання позовної заяви не є пропущеним.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 07.08.2004, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0000260. Основний вид діяльності: оптова торгівля будівельними матеріалами.

08 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Продавцем) та ТОВ «Український нафтопродукт» (Покупцем) був укладений договір купівлі - продажу згідно умов якого Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає (купує) об`єкт будівництва - житловий комплекс з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, будинок 4-а в частині квартири 32, розташованої на 6 поверсі секції А (Предмет договору), і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

Право власності Продавця на відчужуваний Предмет договору підтверджується Договором міни, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. 04.03.2011 за р. № 563. Право власності на зазначений Предмет договору підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13906590, наданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 03.12.2013.

За даними правовстановлюючих документів, вказаних у пункті 2 цього договору та Технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 20.03.2008, відчужуваний Предмет договору складається з двох кімнат, має загальну площу - 88,07 м2.

Інформація про наявність заборони відчуження зазначеного Предмету договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується Витягом за результатами пошуку інформації із вказаного реєстру від 08.10.2015.

Інформація про перебування відчужуваного за цим договором майна та коштів Сторін під податковою заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 48039405 від 08.10.2015.

Згідно Довідки № 1001, виданої Публічним акціонерним товариством Трест «КИЇВМІСЬКБУД-1» ім. М.П. Загороднього 07.10.2015, балансова вартість об`єкту, що відчужується за цим договором, складає 258 000,00 грн.

За домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 258 000,00 грн з ПДВ, які Покупець зобов`язався сплатити Продавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього договору.

Розрахунок за предмет Договору здійснюється будь-яким не забороненим чинним законодавством України способом, в тому числі векселем. Покупець має право здійснити розрахунок за цим договором достроково.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності Покупця на Предмет договору виникає з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства України.

Продавець передав Покупцю ключі від вхідних дверей та технічний паспорт на Предмет договору під час укладення цього договору.

Передача Предмету договору підтверджується підписанням цього договору сторонами, що ототожнюється до підписання акту приймання - передачі.

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3369.

Згідно Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375910435, право власності на незавершене будівництво, квартиру, загальною площею 88,07 м2, розташованої на 6 поверсі секції А житлового комплексу з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_12 (РНОНМ НОМЕР_3), зареєстровано за ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього.

Державна реєстрація права власності позивача була проведена 02.12.2013 державним реєстратором Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянським Д.В. на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. 04.03.2011 за р. № 563.

Будь - яка інша інформація щодо цього об`єкту (в т.ч. щодо державної реєстрації права власності ТОВ «Український нафтопродукт» на нього) відсутня.

Щодо наявності підстав для визнання правочину недійсним

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені в ст. 203 Цивільного кодексу України, яка зокрема визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Тому, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 навела такі висновки:

«Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним».

Як було вказано вище, оспорюваний договір був укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015, тобто менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017р, постановленою за результатами проведення попереднього засідання у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, були визнані вимоги кредиторів на загальну суму 605 986 263,08 грн (в т.ч. вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 2 756,00 грн. - І черга задоволення, 80 951 140,66 грн. - ІV черга задоволення, 1 970 099,05 грн. - VІ черга задоволення.

Постановляючи дану ухвалу, суд серед іншого вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2012р. по справі № 34/312 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 70 від 28 серпня 2008 року в сумі 176 170 035,84 грн. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» за кредитним договором № 70 від 28.08.2008р. в сумі 176 170 035,84 грн. звернуто стягнення на заставне рухоме і нерухоме майно майно, а також товари в обороті.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2014р. по справі № 4/30 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень звернуто стягнення на заставне нерухоме майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2010р. по справі № 4/173 присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за Договором № 52-О від 05 січня 2009 року у розмірі 12 354 446,12 гривень, з яких заборгованість по кредиту 11 400 000,00 гривень, заборгованість по процентам 633 715,07 гривень, прострочена заборгованість по процентам за період з 01.02.2010р. по 04.02.2010р. 41 227,40 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 249 706,85 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів 29 796,80 гривень.

Здійснивши перевірку обґрунтованості заявлених кредиторських вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд дійшов висновку, що незважаючи на вжиття цим кредитором заходів щодо звернення стягнення на заставне майно ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (в т.ч. шляхом примусового виконання судових рішень), боржник має непогашену заборгованість перед банком за отриманими кредитами в сумі 80 951 140,66 грн., а також щодо сплати пені в розмірі 1 970 099,05 грн. При цьому, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до боржника не забезпечені заставою майна боржника.

За таких обставин, укладення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього договору щодо відчуження власного нерухомого майна в момент існування у нього значної заборгованості перед іншими кредиторами та менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство порушує майнові інтереси кредиторів і направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Укладення між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015 договору купівлі - продажу майна не відповідає пункту 6 частини 1 статті 3 та частинам 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України, оскільки він вчинений всупереч принципу добросовісності та внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредиторам.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 року по справі № 911/1012/13, критерієм для застосування норм ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі - продажу майна, з позовом про визнання недійсним якого позивачі звернулися в серпні 2024 року (тобто після введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства), було укладено 08.10.2015.

Провадження у цій справі № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього відкрито ухвалою суду від 25.02.2016 відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній з 19.01.2013), умови та підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в якому було врегульовано ст. 20 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Виходячи з аналізу ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», наведена норма, у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника підлягає застосуванню у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито під час дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та до правочинів (договорів) або майнових дій боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц, постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 15.05.2018 у справі № 906/854/17, постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі - продажу це оплатний, двосторонній і консенсуальний договір. Він спрямований на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне господарське відання чи оперативне управління) покупця, отже, є юридичною підставою виникнення такого зобов`язального правовідношення, яке обумовлює появу у покупця абсолютного речового права.

Договір купівлі - продажу, як правило, має одноразовий характер і укладається переважно на те майно, яке є в наявності і підготовлене для відчуження. При цьому продавцеві сплачується вартість відчужуваного майна лише у грошовому вираженні.

Двосторонній характер купівлі-продажу обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав і обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі і водночас набуває права вимагати від покупця її передачі. Іншими словами, в договорі купівлі-продажу відповідним правам і обов`язкам продавця кореспондуються відповідні права і обов`язки покупця і навпаки.

Договір купівлі-продажу є консенсуальним, оскільки права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо усіх істотних умов. Настання цього моменту може мати ряд особливостей, зумовлених тим, що для окремих видів договорів купівлі-продажу законодавець передбачає спеціальні вимоги до їх оформлення, без додержання яких укладена угода не може вважатися дійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виконавши обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, продавець отримує право пред`явити покупцеві вимогу про оплату товару, а у разі прострочення оплати товару також вимогу про сплату процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 3, 4 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Як було вказано вище, 08 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Продавцем) та ТОВ «Український нафтопродукт» (Покупцем) був укладений договір купівлі - продажу згідно умов якого Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає (купує) об`єкт будівництва - житловий комплекс з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, будинок 4-а в частині квартири 32, розташованої на 6 поверсі секції А (Предмет договору), і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

Згідно Довідки № 1001, виданої Публічним акціонерним товариством Трест «КИЇВМІСЬКБУД-1» ім. М.П. Загороднього 07.10.2015, балансова вартість об`єкту, що відчужується за цим договором, складає 258 000,00 грн.

За домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 258 000,00 грн з ПДВ, які Покупець зобов`язався сплатити Продавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього договору.

Розрахунок за предмет Договору здійснюється будь-яким не забороненим чинним законодавством України способом, в тому числі векселем. Покупець має право здійснити розрахунок за цим договором достроково.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності Покупця на Предмет договору виникає з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства України.

Продавець передав Покупцю ключі від вхідних дверей та технічний паспорт на Предмет договору під час укладення цього договору.

Передача Предмету договору підтверджується підписанням цього договору сторонами, що ототожнюється до підписання акту приймання - передачі.

Отже, укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» договір від 08.10.2015 за його змістом являється договором купівлі - продажу в розумінні статті 655 ЦК України.

Умови цього договору про те, що продавець передав покупцю ключі від вхідних дверей та технічний паспорт на предмет договору під час укладення цього договору і що передача предмету договору підтверджується підписанням цього договору сторонами, що ототожнюється до підписання акту приймання - передачі, свідчать про виконання договору з боку продавця одночасно з укладенням цього договору шляхом передачі майна.

Позивачі в позовній заяві посилаються лише на те, що ліквідатором протягом ліквідаційної процедури ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П. Загороднього не виявлено належних доказів оплати ТОВ «Український нафтопродукт» грошових коштів на користь банкрута за відчужене останнім майно, що на їх думку, свідчить про безоплатність набуття майна ТОВ «Український нафтопродукт».

ТОВ «Український нафтопродукт» у відзиві на позов, в свою чергу, вказує, що на виконання умов договору від 08.10.2015 його сторони належним чином виконали свої обов`язки: продавець передав покупцю майно, що зазначено в пункті 1 договору, у свою чергу покупець розрахувався за вказане майно перед покупцем у повному обсязі.

В той же час, доказів здійснення оплати за відчужене майно відповідач не надає.

Однак суд вважає, що сама лише відсутність таких документів не може беззаперечно свідчити про безоплатне набуття ТОВ «Український нафтопродукт» права власності на спірне майно.

Згідно п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Такі ж положення містяться і у п. 2.10 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884.

Таким чином, враховуючи умови договору купівлі - продажу від 08.10.2015 щодо оплати за придбане майно, максимальний строк зберігання первинних документів, які підтверджують оплату майна, сплив наприкінці листопада 2018 року.

Тому, доводи відповідача про неможливість подання відповідних доказів у зв`язку з закінченням строків їх зберігання, суд вважає слушними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П. Загороднього здійснило відчуження спірного майна оплатно.

Доводи позивачів про те, що за результатами проведеного аналізу цін придбання/відчуження аналогічних об`єктів нерухомого майна, враховуючи його місцезнаходження, загальну площу, а також характеристики, можливо дійти висновку, що сторонами було об`єктивно занижено вартість відчужуваного нерухомого майна, яка фактично не відповідає середній ціні ринку нерухомості по Київській області, як на 2015 рік, так і станом на сьогоднішній день, також не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивачами не було подано жодних доказів, які б надавали суду можливість перевірити такі твердження позивачів.

В той же час, заслуговують на увагу аргументи позивачів про те, що ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П. Загороднього до порушення справи про банкрутство взяло на себе зобов`язання про передачу у власність ТОВ «Український нафтопродукт» майна, в результаті чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим.

Як було вказано вище, оспорюваний договір був укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015, тобто менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017р, постановленою за результатами проведення попереднього засідання у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, були визнані вимоги кредиторів на загальну суму 605 986 263,08 грн (в т.ч. вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 2 756,00 грн. - І черга задоволення, 80 951 140,66 грн. - ІV черга задоволення, 1 970 099,05 грн. - VІ черга задоволення.

Здійснивши в попередньому засіданні суду перевірку обґрунтованості заявлених кредиторських вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд дійшов висновку, що незважаючи на вжиття цим кредитором заходів щодо звернення стягнення на заставне майно ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (в т.ч. шляхом примусового виконання судових рішень), боржник має непогашену заборгованість перед банком за отриманими кредитами в сумі 80 951 140,66 грн., а також щодо сплати пені в розмірі 1 970 099,05 грн. При цьому, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до боржника не забезпечені заставою майна боржника.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В цій постанові суд апеляційної інстанції вказав, що з документів, які є в матеріалах справи, вбачається що інвентаризаційною комісією 03.10.2016р. був складений Інвентаризаційний опис рухомого майна згідно якого при інвентаризації виявлено 4 одиниці автотранспортних засобів на загальну суму 73 200,00 грн., та Інвентаризаційний опис нерухомого майна від 08.06.2018р. згідно якого виявлено машиномісце № 19, адреса: м. Київ, вул. Турівська, 24. Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що пасиви значно перевищують активи підприємства - боржника, оскільки наявного у боржника майна, не достатньо для погашення всієї кредиторської заборгованості.

За таких обставин, оскільки ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство прийняло на себе зобов`язання про передачу у власність ТОВ «Український нафтопродукт» майна, в результаті чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, укладений між сторонами 08.10.2015 року договір купівлі - продажу може бути визнаний недійсним за позовом ліквідатора або конкурсного кредитора, права якого порушені оспорюваним правочином, на підставі спеціальних норм законодавства про банкрутство (в даному випадку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У відповідності з ст. 656 Цивільного кодексу України (тут і надалі в редакції на момент укладення оспорюваного правочину), предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 328, 331 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

За змістом ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі в редакції на момент укладення оспорюваного правочину), цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Пункт 1 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

За таких обставин, укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 08.10.2015 договір купівлі - продажу підтверджує набуття відповідачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва навіть у випадку непроведення державної реєстрації прав за покупцем.

Враховуючи вищевикладене, укладення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього договору щодо відчуження власного майна в момент існування у нього значної заборгованості перед іншими кредиторами та менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство порушує як право власності самого позивача, так і майнові інтереси кредиторів (в т.ч. ПАТ АБ «Укргазбанк») на задоволення кредиторських вимог за рахунок продажу майна боржника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо застосування норм частини 3 статті 216, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Позивач, як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зокрема, за змістом преамбули Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого договору матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.

Водночас у разі, якщо внаслідок укладення та виконання фраудаторного правочину розмір активів боржника був зменшений, для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку може забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 зауважила про необхідність розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права. У разі конкуренції речово-правових (віндикаційного, негаторного) та зобов`язально-правових (договірного) способів захисту перевагу має саме зобов`язально-правовий.

При цьому зміст віндикаційного позову полягає у вимозі неволодіючого власника (титульного володільця) до володіючого невласника про повернення речі в натурі. Натомість реституція - це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.

З огляду на викладене суд виходить з того, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, частиною 3 статті 42 КУзПБ (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») та статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено наслідки недійсності правочину, до яких, окрім повернення другою стороною одержаного на виконання недійсного правочину в натурі, також належить відшкодування вартості одержаного в разі неможливості його повернення, відшкодування збитків винною стороною. Частиною 2 статті 61 КУзПБ (ч. 5 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») передбачено притягнення до відповідальності третіх осіб.

Суд наголошує, що визнання недійсним фраудаторного правочину є необхідною передумовою для покладення на відповідних осіб негативних майнових наслідків його укладення, адже це спростовує презумпцію правомірності такого правочину внаслідок встановлення факту правопорушення незалежно від того, що витребування майна від останнього у ланцюгу договорів добросовісного власника буде неможливим за приписми статті 388 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас витребування майна із чужого володіння не потребує оспорювання договору, на підставі якого воно було набуте останнім набувачем (близький за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.10.2021 у справі № 910/18647/19). Таке майно може бути витребуване у набувача в будь-якому разі за наявності підстав, передбачених статтями 387, 388 Цивільного кодексу України.

У випадку визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна застосування двосторонньої реституції, як наслідку недійсності такого правочину, в частині повернення нерухомого майна відбувається в порядку, встановленому ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент ухвалення судом відповідного рішення): у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Позивачі не заявляють у цій справі вимог щодо застосування двосторонньої реституції.

Втім, зважаючи, що на момент розгляду даної справи право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва зареєстроване за ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, визнання недійсним спірного договору від 08.10.2015, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт», призведе до поновлення майнових прав ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та захисту законних інтересів ПАТ АБ «Укргазбанк», оскільки: по-перше, задоволення такого позову спростує презумпцію правомірності даного правочину; по-друге, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва не є необхідним.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. та ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 08.10.2015 № 3369, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г.

Щодо позовної давності

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)).

За результатами вирішення даного спору суд дійшов висновку, що права ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього і законні інтереси ПАТ АБ «Укргазбанк» дійсно були порушені і наявні підстави для задоволення їх позовних вимог до ТОВ «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 08.10.2015 № 3369, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт».

Однак, ТОВ «Український Нафтопродукт» було подано заяву про застосування позовної давності.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тлумачення частини першої статті 261 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Отже визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012).

Суд зазначає, що оскільки право власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього на спірне майно було порушено в момент його вибуття з власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли цей позивач довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з власності оспорюваного майна у володіння іншої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, спірне майно вибуло з власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього у володіння ТОВ «Український Нафтопродукт» 08.10.2015 на підставі договору купівлі - продажу від 08.10.2015 № 3369, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт».

Зазначене свідчить про те, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату - 08.10.2015, і саме з цієї дати починає перебіг строку позовної давності для звернення з даним позовом.

За доводами ліквідатора строк позовної давності до вимог про визнання недійсним правочину станом на дату подання позовної заяви не сплив, оскільки його було призначено ліквідатором банкрута 16.07.2019, а на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), загальний строк позовної давності був продовжений, а у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з того, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (зокрема арбітражним керуючим (ліквідатором) про захист інтересів боржника), початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на те, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було відомо про порушення його прав станом на 08.10.2015 (на момент укладення договору про відчуження спірного майна), перебіг строку позовної давності для звернення з позовом почався з 09.10.2015 і закінчився 09.10.2018.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений пунктом 12 (12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, на момент набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким було продовжено строки позовної давності на строк дії такого карантину, строк позовної давності для звернення з позовом про витребування майна вже сплив 09.10.2018.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Поряд з цим пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами №№ 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" за заявою № 14902/04).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пункті 23.6 постанови від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) та в пунктах 61, 62 постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).

Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:

- особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);

- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь - якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 9.23 постанови від 28.01.2020 у справі № 910/9158/16.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав»), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.12.2019 у справі № 910/15584/16.

Крім того, у п. 10.21 постанови СП КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 зроблено висновок про те, що у спорі, що вирішується у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі (за відсутності інших обставин) не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

У запереченнях на заяву ТОВ «Український Нафтопродукт» про застосування позовної давності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, серед іншого, вказує на наявність підстав для визнання причин пропуску позовної давності поважними з огляду на те, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ліквідатором за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на 109 аркушах А4), яка міститься в матеріалах справи про банкрутство. При цьому, вказана інформаційна довідка потребувала систематичного аналізу із інформацією з ДРРП щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна (в т.ч. об`єднаних, поділених, змінених чи переобладнаних), що фактично потребувало додаткового часу. Ліквідатором самостійно отримувались з реєстраційних справ щодо кожного об`єкта майна, які містяться в ДРРП електронні копії договорів, висновків, довідок тощо. Вищевказана інформація та документи у ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього були відсутні та не передавались ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, а були виявлені за результатом самостійно вжитих дій по аналізу інформаційної довідки ДРРП та інформації, яка міститься в ДРРП. Таким чином, позивачі отримали право та можливість на подачу позовної заяви про визнання недійсним правочину лише з дати призначення ліквідатора та після проведення повноцінного аналізу отриманої інформації та документації, що міститься в ДРРП. Ліквідатор просить взяти до уваги факт реальної бездіяльності раніше сформованого комітету кредиторів банкрута, яка полягала у систематичному ігноруванні запрошень ліквідатора, враховуючи обставини необхідності у прийнятті новосформованим комітетом кредиторів рішення (п. 3 ч. 8 ст. 48 КУзПБ) про звернення до господарського суду з вимогами про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними, так як необхідна значна сума судового збору для подання позовної заяви.

Як було вказано вище, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

Втім, враховуючи вищевикладені правові позиції Верховного Суду, призначення арбітражного керуючого Демчана О.І. ліквідатором банкрута після спливу позовної давності саме по собі (за відсутності інших обставин) не може бути поважною причиною пропуску цього строку.

Ліквідатор вказує, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ним за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак не зазначає коли він отримав таку інформаційну довідку і не додає її до позовної заяви. До позовної заяви була додана лише Інформаця з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024.

Оскільки спільна позовна заява надійшла до суду 08 серпня 2024 року, тобто через 5 років після призначення арбітражного керуючого Демчана О.І. ліквідатором банкрута, доводи ліквідатора про необхідність систематичного аналізу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна, що фактично потребувало додаткового часу, не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки таку інформацію ліквідатор міг отримати з моменту свого призначення судом.

Також суд зазначає, що згідно поданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375910435, інформація про відчуження банкрутом спірного майна у вказаному реєстрі відсутня.

Тому суд ставить під сумнів доводи ліквідатора про те, що примірник оскаржуваного договору купівлі - продажу від 08.10.2015 він отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на відсутність належного обґрунтування коли саме ліквідатор отримав примірник оспорюваного правочину, суд не бере до уваги його посилання на те, що необхідна інформація та документи не були передані ліквідатору ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором.

Щодо бездіяльності комітету кредиторів банкрута суд зазначає, що згідно ч. 8 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення, зокрема, про звернення до господарського суду з вимогою про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними на будь-якій стадії процедури банкрутства. Такі ж повноваження комітету кредиторів передбачали і норми ч. 8 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В той же час, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство як за заявою арбітражного керуючого, так і за заявою конкурсного кредитора.

Згідно ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, формує ліквідаційну масу; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

Отже, тлумачення вказаних вище норм права дозволяє зробити висновок, що відсутність рішення комітету кредиторів про звернення до господарського суду з вимогою про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними не є перешкодою для звернення арбітражного керуючого до суду із такою заявою (позовом).

Відповідні повноваження ліквідатор виконує в силу закону, а не на підставі рішення комітету кредиторів.

За таких обставин, наведені ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, не можуть бути визнані судом поважними.

Щодо позовної давності для звернення з даним позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» суд зазначає, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не є стороною укладеного 08.10.2015 між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» договору купівлі - продажу. Тому банку не було відомо про укладення оспорюваного правочину в день його укладення. Про існування вказаного правочину позивач дізнався 23.02.2024 на засіданні комітету кредиторів ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього від ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І., що підтверджується протоколом засідання комітету кредиторів від 23.02.2024. При цьому, ПАТ АБ «Укргазбанк» увійшло до складу новосформованого комітету кредиторів лише в лютому 2024 року.

Оскільки в матеріалах справи про банкрутство до звернення позивачів із спільним позовом договір купівлі - продажу від 08.10.2015 був відсутній, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про відчуження банкрутом спірного майна, суд дійшов висновку, що ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом в межах позовної давності.

При цьому, ТОВ «Український нафтопродукт» належними засобами доказування не було спростовано, що ПАТ АБ «Укргазбанк» раніше ніж 23.02.2024 довідалося або могло довідатися про укладення між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» оспорюваного договору.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог про визнання недійсним договору

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності з ст. 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позивачами доведено наявність передбачених законом підстав для визнання недійсним договору купівлі - продажу від 08.10.2015, однак з огляду на застосування судом позовної давності позовні вимоги ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. не підлягають задоволенню.

В свою чергу, ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом в межах позовної давності, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що застосування двосторонньої реституції в частині повернення незавершеного будівництва в порядку, встановленому ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не є необхідним, адже на момент розгляду даної справи право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва зареєстроване за ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього.

Щодо застосування двосторонньої реституції в частині повернення ТОВ «Український нафтопродукт» сплачених ним за недійсним правочином грошових коштів суд зазначає, що хоча суд зробив висновок про оплатне відчуження майна ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, відповідачем не було подано доказів здійснення такої оплати. Тому суд не присуджує до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього на користь ТОВ «Український нафтопродукт» грошові кошти.

Щодо судових витрат

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції від 05.08.2024 № 11 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було сплачено 165 286,95 грн судового збору.

Зважаючи на роз`єднання заявлених позовних вимог та відмову у позові ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, у даній справі на цього позивача покладається судовий збір в розмірі 6 056,00 грн.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу № 3369, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015, залишити без задоволення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу № 3369, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу № 3369, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015, предметом якого є незавершене будівництво: квартира, загальною площею 88,07 м2, розташованої на 6 поверсі секції А житлового комплексу з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_12 (РНОНМ НОМЕР_3).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2024.

Суддя А.С.Сидоренко