УХВАЛА

26 грудня 2024 року

м. Київ

cправа № 914/61/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянув касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни

на постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Кравчук Н.М., судді - Гриців В.М., Скрипчук О.С.)

від 20.11.2024

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни

до Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни

про розірвання договору, зобов`язання до вчинення дій, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. 03.01.2024 Фізична особа-підприємець Петрусь Наталія Федорівна (далі - позивачка) звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни (далі - відповідачка, скаржниця) про розірвання договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023, зобов`язання відповідачку повернути позивачці доступ до кабінету "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1), стягнення 28 860,00 грн майнової шкоди та 10 000,00 грн моральної шкоди.

2. Позов обґрунтований тим, що позивачці належить бізнес-сторінка Uspix у мережі Facebook і кабінет "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1), до якої остання надала спільний доступ відповідачці, яка, в свою чергу, заблокувала доступ до сторінки. Зазначає, що відповідачка навмисно позбавила позивачку права користування належним їй майном з метою примусити її продовжити дію договору до 26.10.2023, отримати додаткові грошові кошти, шляхом видалення доступу позивачки до кабінету "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1), через який здійснювалася реклама та продаж продукції позивачки.

3. 26.06.2024 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову повністю.

4. Суд дійшов висновку, що вимога позивачки про розірвання договору про надання послуг, строк дії якого закінчився, є такою, що не підлягає задоволенню. Водночас, суд зазначив, що докази, які містяться в матеріалах справи, не дають можливості встановити чи надавалась послуга на виконання договору про надання інформаційних послуг щодо спільного доступу до рекламного кабінету, оскільки в матеріалах справи містяться фактично документи, які стосуються фінансових оборотів, руху коштів. При цьому, суд зауважив, що такий вид послуги не передбачено п.1.1 договору. Суд також вказав, що позивачка, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди, жодним чином не довела їх наявності та її розміру.

5. 20.11.2024 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути доступ до кабінету "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1) скасував і в цій частині прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Зобов`язав відповідачку повернути позивачці доступ до кабінету "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1). У іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін. Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги поклав на сторони пропорційно до задоволених вимог.

6. Апеляційний господарський суд зазначив, що висновки суду першої інстанції, щодо невідповідності електронних доказів вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які ставляться до первинних документів, є помилковими та спростовуються релевантною судовою практикою у подібних правовідносинах, зокрема, суд послався на правові позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 та Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

7. 10.12.2024 відповідачка надіслала до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовної вимоги про повернення доступу до кабінету "FacebookBusinessManager" (ID НОМЕР_1) та направити справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

8. 23.12.2024 позивачка надіслала до Верховного Суду через систему "Електронний суд" заперечення проти відкриття касаційного провадження. В обґрунтування зазначає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вважає, що визначена скаржником підстава касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України відсутня, так як, Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції прийняв постанову відповідно до такого висновку. В іншій частині аргументів касаційна скарга, на думку заявника, не містить визначених підстав касаційного оскарження, посилаючись на норми статей 11, 509, 626-629, 901, 903 Цивільного кодексу України та норми процесуального права, скаржник не пов`язує їх із тим, що суд апеляційної інстанції нібито застосував ці норми без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

9. Суд розглянув доводи, викладені у запереченнях проти відкриття касаційного провадження у цій справі, та дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки, викладені скаржницею підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та питання подібності правовідносин у застосуванні норм права, порушеного у касаційній скарзі, буде вирішуватися судом в ході розгляду касаційної скарги, у разі відкриття касаційного провадження.

10. Натомість Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та установив наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

11. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

12. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

13. Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

14. Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

15. Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

16. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставами касаційного оскарження судового рішення скаржник визначив наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням пункту 4 частин третьої статті 310 ГПК України.

17. Водночас, у касаційній скарзі скаржник цитує норми статей 11, 509, 626-629, 901, 903 Цивільного кодексу України та зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню - статті 627, 628, 629 зазначеного Кодексу. У цій частині скаржник не визначає підстави касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, а також не наводить висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм права, які на думку заявника, не враховані судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови (у разі визначення скаржником підстави касаційного оскарження у цій частині, також випадок, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України).

18. Отже, у цій частині обґрунтування касаційної скарги не відповідає вимогам статті 290 ГПК України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

19. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

20. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

21. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

22. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

23. Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

24. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

25. Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

26. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

27. Відповідно до вимог касаційної скарги (оскарження постанови в частині задоволення немайнової вимоги) заявниця за подання касаційної скарги мала сплатити судовий збір у розмірі 4 844,80 грн (3 028,00 грн х 200% х 0,8).

28. До касаційної скарги скаржниця не додала документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, тому касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків також у частині сплати судового збору.

29. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

30. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 914/61/24 залишити без руху.

2. Встановити скаржниці строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом її уточнення, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 17-18 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, надіслати іншому учаснику справи, надавши суду докази з урахуванням положень статті 42 ГПК України;

- сплатити судовий збір у розмірі 4 844,80 грн та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

3. Роз`яснити скаржниці, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова