ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2888/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Нікітіна С.В., розглянув матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

08150, Київська область, місто Боярка, вулиця Шевченка, будинок 178,

до Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій"

07413, Київська область, Броварський район, село Пухівка, Вулиця Набережна, будинок 13,

про стягнення заборгованості

за участі представників сторін:

позивача: Кислощук Я.С., посвідчення адвоката України №7251/10 від 07.12.2018, довіреність Др-245-1223 від 27.12.2023;

відповідача: не з`явився;

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №2472/23 від 18.09.2023) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" до Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем відповідно до заяви-приєднання №0942017LJRBP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2018 та актів надання послуг.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2023 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк на подання відзиву на позов, позивачу встановлено строк подання відповіді на відзив та проведення підготовчого засідання суду призначено на 31.10.2023.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №20484/23 від 30.10.2023).

У судове засідання 31.10.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

У судовому засіданні 31.10.2023 відповідно до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України постало питання витребування у позивача типового договору розподілу природного газу, оскільки з цього типового договору виникли спірні правовідносини сторін і вказаний договір визначає їх зміст, а до матеріалів позову додано чинну на даний час, а не на час спірних правовідносин, редакцію цього договору і представником позивача у судовому засіданні надані усні пояснення, що редакції типового договору змінювались у період з моменту приєднання до нього відповідача і до теперішнього часу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.10.2023 підготовче засідання відкладено на 12.12.2023.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання (вх. №4117/23 від 02.11.2023) про долучення доказів.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання (вх. №20917/23 від 06.11.2023) про долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №22862/23 від 11.12.2023).

У судове засідання 12.12.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

У судовому засіданні 12.12.2023, за наслідками оцінки відзиву Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" суд дійшов висновків про повернення його відповідачу без розгляду з таких підстав.

Відзив Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" (вх.№ 22862/23 від 11.12.2023) не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету особи, яка його подає, а також, за перевіркою суду, заявник - Приватне акціонерне товариство "Броварський завод залізобетонних конструкцій" () не зареєструвало електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Господарського процесуального кодексу України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення.

За азбацом 1 частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Відтак, у зв`язку із відсутністю зазначення у відзиві (вх.№ 22862/23 від 11.12.2023) відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету особи, яка їх подає, вказаний відзив підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі азбацу 1 частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України - у зв`язку із невідповідністю його вимогам частини першої цієї статті.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Броварський завод залізобетонних конструкцій" як юридична особа, зареєстрована за законодавством України, має зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

При цьому, згідно з абзацом 2 частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

На підтвердження відсутності у Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, судом додано до матеріалів справи відповідь № 339441 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, яка сформована засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд".

Одночасно судом враховано, що відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Зважаючи на вищевказане, відзив Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" (вх.№ 22862/23 від 11.12.2023) підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі азбацу 2 частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України - у зв`язку з тим, що його подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Згідно з частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Судом враховані твердження представника позивача у судовому засіданні 12.12.2023 при оцінці матеріалів відзиву, що йому невідомо про існування документів, якими відповідач заперечував позов у відзиві: заяви відповідача про уточнення величини замовленої річної потужності обсягів розподілу природного газу (№ вх. СЛ-5690-810-0722 від 28.07.2022) та листа-відповіді позивача (№ вх. 810-Сл-12981-0822 від 02.08.2022), проте, представник позивача не заперечує, що аналогічні документи складались між сторонами у спірних правовідносинах щодо інших періодів, відтак, суд взяв до уваги, що відповідачем не надані суду докази, якими він заперечує позов: вищевказані заява та лист-відповідь, при цьому, позивачем не заперечується наявність такої практики між сторонами як уточнення величини замовленої річної потужності обсягів розподілу природного газу у спірних правовідносинах на певний період, а також те, що вказане відноситься до підстав позову, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про витребування у відповідача цих доказів, в порядку частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про продовження сторонам строків подання заяв по суті справи, витребування доказів та відкладення підготовчого засідання.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6070/24 від 15.01.2024).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2023 підготовче засідання відкладено на 16.01.2024.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №23565/23 від 27.12.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №607/24 від 15.01.2024).

У судове засідання 16.01.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином через систему «Електронний суд».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 06.02.2024.

У судове засідання 06.02.2024 з`явилась представниця позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 06.02.2024 оголошено вступне слово представником позивача, розпочато стадію з`ясування обставин та дослідження доказів, у судовому засіданні оголошено перерву до 05.03.2024 відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.02.2024 судом повідомлено сторін про судове засідання 05.03.2024.

У судове засідання 05.03.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 05.03.2024 продовжено стадію з`ясування обставин та дослідження доказів, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 02.04.2024 о 14:00, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; повідомлення здійснюється шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому Господарського процесуального кодексу України для вручення судових рішень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.03.2024 судом повідомлено сторін про судове засідання 02.04.2024.

У судове засідання 02.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином у системі «Електронний суд».

Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 23.04.2024 о 15:00, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; повідомлення здійснюється шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому Господарського процесуального кодексу України для вручення судових рішень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2024 судом повідомлено сторін, що судове засідання відбудеться 23.04.2024 о 15:00.

У судове засідання 23.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином у системі «Електронний суд».

У судовому засіданні 23.04.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, з урахуванням позицій всіх учасників справи та вимог чинного законодавства суд

встановив:

01.01.2018 між Акціонерним товариством "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "КИЇВОБЛГАЗ" (далі - позивач/АТ «КИЇВОБЛГАЗ»/Оператор ГРМ) та Приватним акціонерним товариством "Броварський завод залізобетоних конструкцій" (далі - відповідач/споживач) укладено типовий договір розподілу природного газу №0942017LJRBPO16 (далі - договір), шляхом підписання заяви - приєднання №0942017LJRBPO16 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу відповідача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта відповідача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки позивачем обсягів природного газу до об`єктів відповідача, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.3. договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання відповідача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення відповідачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної відповідачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку позивач направляє відповідачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка позивача, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що за цим договором позивач зобов`язується надати відповідачу послугу з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з пунктом 5.1. договору, облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається позивачем та споживається відповідачем на межі балансової належності об`єкта відповідача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Оплата вартості послуги позивача з розподілу природного газу здійснюється відповідачем за тарифом, встановленим регулятором для позивача, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.1. договору).

Пунктом 6.2. договору встановлено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта відповідача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для позивача, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) відповідача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим (відповідач), оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ (позивача) із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (пункт 6.3. договору).

Згідно з пунктом 6.4. договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пунткту 6.6. договору, зокрема, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим (відповідачем), на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка позивача. Якщо згідно із законодавством відповідач має сплачувати позивачу за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок позивача кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться відповідачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 6.8. договору встановлено, що надання позивачем послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим (відповідачу), має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 12.1. договору, цей договір укладається на невизначений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги з розподілу природного газу за період з січня 2022 року по серпень 2023 року, що пітверджується актами наданих послуг: №ОГЯ82002106 від 31.01.2022, №ОГЯ82007371 від 28.02.2022, №ОГЯ82009836 від 31.03.2022, №ОГЯ82013817 від 30.04.2022, №ОГЯ82017767 від 31.05.2022, №ОГЯ82021533 від 30.06.2022, №ОГЯ82024913 від 31.07.2022, №ОГЯ82029012 від 31.08.2022, №ОГЯ82032995 від 30.09.2022, №ОГЯ82037014 від 31.10.2022, №ОГЯ82041144 від 30.11.2022, №ОГЯ82044727 від 31.12.2022, №ОГЯ83003059 від 31.01.2023, №ОГЯ83006725 від 28.02.2023, №ОГЯ83010845 від 31.03.2023, №ОГЯ83015019 від 30.04.2023, №ОГЯ83018962 від 31.05.2023, №ОГЯ83023156 від 30.06.2023, №ОГЯ83025846 від 31.07.2023, №ОГЯ83030129 від 31.08.2023.

Як зазначає позивач, відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, із наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент ухвалення рішення) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент ухвалення рішення) кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами частини 7 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент ухвалення рішення) не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824 06.11.2015, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".

Як передбачено статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу", суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (Кодексу ГРМ): договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі - побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі - для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника; надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом (пункт 6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі - побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1, частиною 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у справі з огляду на таке.

Як вказує позивач, відповідач, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом, своїх зобов`язань за типовим договором з оплати за розподіл природного газу не виконав належним чином та здійснив лише часткову оплату отриманих послуг.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає заявлені позовні вимоги необ`єктивними, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню.

Відповідач зазначає, що 28.07.2022 він звернувся до позивача із заявою про уточнення величини замовленої річної потужності обсягів розподілу природного газу в поточному році споживання. 02.08.2022 відповідачем отримана відповідь, в якій, з посиланням на абзац 10 пункту 2 глави 6 Розділ Кодексу ГРС, Броварське віділення АТ «Київоблгаз» не приймає подану заяву про корегування обсягів споживання послуги з розподілу у бік зменшення її обсягів та відмовляє у проведенні корегування величини замовленої річної потужності обсягів розподілу природного газу на 2022 рік.

Відповідач відзначає, що з огляду на його звернення із заявою на перегляд обсягів розподілу природного газу в бік їх зменшення, в разі її задоволення, створилися б умови при яких отримана позивачем плата за послуги розподілу в період з 11.05.2022 по 31.08.2023 при конвертуванні обсягів даної послуги оператором у бік зменшення відповідно до фактичного споживання, була б пропорційно розподілена на календарні місяці споживання, у зв`язку з чим, заборгованість, яку заявляє до стягнення позивач, фактично б перестала існувати, а сума коштів, які перераховані відповідачем у поточному році, при умові зменшення обсягів розподілу природного газу на підставі пункту 3 Глави 6 Розділу 6 Кодексу ГРС, покрила б фактину вартість такої послуги у зменшених обсягах до кінця поточного календарного року споживання.

Відповідач зауважує, що корегування обсягів розподілу природного газу у бік зменшення на фактичне приведення заявлених у вищевказаний період щомісячних обсягів розподілу газу до фактичного стану споживання у 2022 та 2023 роках, виключило б наявність заборгованості за послугу з розподілу природного газу на підставі укладеного договору, що, у свою чергу, знівелювало би всі підстави для пред`явлення даного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надсилав відповідачу акти приймання-передачі природного газу в яких вказується щомісячний обсяг розподіленого природного газу.

Судом враховано, що фактичний обсяг споживання природного газу відповідачем у 2021, 2022, 2023 роках підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на вказане, оскільки відповідач до 20 жовтня 2021 року не подав Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності на розрахунковий календарний рік, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначена Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу об`єктом споживача за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року.

Позивач у позові надає відповідний розрахунок фактичного обсягу споживання природного газу відповідачем за період з 11.05.2022 по 31.08.2023, що підтверджується актами приймання - передачі.

За твердженнями позивача, відповідачем ці акти, які пересилались між сторонами поштовим листуванням, повернуті без підписання, з порушенням строку надання вмотивованої відмови від підписання акту, що встановлений пунктом 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС (протягом двох днів з дня одержання акту), а також надані позивачу власні редакції відповідача таких актів - меншої вартості послуг.

З огляду на отримання відповідачем актів наданих послуг та порушення ним строку надання вмотивованої відмови від підписання актів, позивач вважає, що відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу має встановлюватись відповідно до даних Оператора ГРМ.

Зважаючи на вказане, позивачем визначається річна замовлена потужність: на 2021 рік складає 240000,00 м куб., на 2022 рік складає 210685,33 м куб., на 2023 рік складає 3000,00 м куб., інформація була доведена до відома відповідача шляхом включення в акти приймання-передачі природного газу (вказане підтверджується матеріалами справи, до яких додані Акти приймання-передачі природного газу, і це є виконанням позивачем зобов`язань перед відповідачем, що встановлені пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС для Оператора ГРМ.

Також, відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ: у випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством і пункту 11.4. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498: спори між Споживачем і Оператором ГРМ вирішується шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб; у разі недосягнення між Споживачем та Оператором ГРМ згоди, спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі в судовому порядку - відповідач, з огляду на непідписання ним актів надання спірних послуг і порушення строків вмотивованої відмови від підписання, вказує, що зміст вищевикладених положень законодавства означає, що несвоєчасне надання мотивованої відмови від підписання акту, як і взагалі не підписання акту (навіть без надання мотивованої відмови) не означає, що вартість послуг визначається за даними оператора ГРМ, а значить те, що спір щодо вартості послуг повинен бути вирішений в судовому порядку.

Статтею 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент ухвалення рішення) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Абзацами восьмим, десятим пункту 2 глави 6 Кодексу ГРМ, до яких було внесено зміни постановою НКРЕКП від 07.10.2019 № 2080, передбачено, що: Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати Споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами Споживача) за попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана Споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.

Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену Споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена Споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що Кодекс ГРМ не ставить у пряму залежність подання Споживачем уточненої заявки на величину річної замовленої потужності на наступний газовий рік від повідомлення Споживача Оператором ГРМ про фактичний обсяг споживання природного газу за попередній газовий рік.

Водночас, подання уточненої заявки є правом Споживача, яке може бути реалізоване Споживачем по закінченні попереднього газового року (30 вересня 2021 року) в будь-який момент, незалежно від поведінки Оператора ГРМ, у строк до 20 жовтня поточного року, оскільки обсяги споживання за попередній газовий рік є відомими самому Споживачу, в тому числі і з актів приймання-передачі природного газу, які містять інформацію про щомісячний обсяг (об`єм) спожитого природного газу.

Зважаючи на доводи відповідача, судом враховано, що покладання Кодексом ГРМ на Оператора ГРМ обов`язку проінформувати Споживача про фактичний обсяг споживання природного газу у строк до 12 жовтня щорічно не змінює порядку визначення розміру річної замовленої потужності, що свідчить про те, що за умови відсутності уточненої заявки Споживача на величину річної замовленої потужності на розрахунковий календарний рік станом на 20.10.2021 позивач був зобов`язаний визначити річну замовлену потужність об`єкта відповідача на розрахунковий календарний рік виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, згідно з вимогами абзацу першого пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 903/719/20.

Отже, відповідач мав право до 20.10.2021 подати позивачу уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх об`єктах на 2022 рік та у такому випадку мав право подати Оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини річної замовленої потужності. При цьому, положеннями Кодексу ГРМ не передбачено можливості уточнення величини річної замовленої потужності, яка визначена Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу об`єктом Споживача за попередній газовий рік, у разі нездійснення Споживачем замовлення річної потужності у строк не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 2080 від 07.10.2019 внесені зміни до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015, відповідно до яких з 01.01.2020 запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній газовий рік.

Так, відповідно до положень пунктів 1, 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ в редакції постанови НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.

У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.

При цьому, відповідно до абзацу 5 пункту 3 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ уточнена зменшена замовлена величина річної потужності не може бути меншою за фактичний обсяг розподілу природного газу за звітний рік (станом на 1 число місяця уточнення).

Також відповідачем не оскаржена відмова Оператора ГРМ у корегуванні величини річної замовленої потужності на 2022 рік.

Відповідно до положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що договір розподілу природного газу між сторонами був чинним на момент спірних правовідносин, внесені до редакції типового договору розподілу природного газу Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 2080 від 07.10.2019 зміни для них є обов`язковими.

Зважаючи на вищевказані фактичні обставини та вимоги чинного на момент спірних правовідносин законодавства, позивачем правильно розрахований розмір плати за замовлену потужність для об`єктів відповідача у заявлений період, із врахуванням установленого тарифу на послуги з розподілу природного газу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за розподіл природного газу 156960,55 грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Так, за розрахунком позивача, з відповідача має бути стягнуто такі інфляційні втрати:

За період з 11.05.2022 по 28.12.2022 у розмірі 4189,79 грн.

За період з 11.06.2022 по 28.12.2022 у розмірі 3507,20 грн.

За період з 11.07.2022 по 28.12.2022 у розмірі 2457,85 грн.

За період з 11.08.2022 по 28.12.2022 у розмірі 2222,54 грн.

За період з 11.09.2022 по 30.04.2023 у розмірі 2932,16 грн.

За період з 15.05.2023 по 14.06.2023 у розмірі 143,55 грн.

За період з 15.06.2023 по 11.07.2023 у розмірі 226,10 грн.

За період з 12.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 166,90 грн.

За період з 11.10.2022 по 31.08.2023 у розмірі 2526,66 грн.

За період з 11.11.2022 по 31.08.2023 у розмірі 1699,37 грн.

За період з 11.12.2022 по 31.08.2023 у розмірі 1469,34 грн.

За період з 11.01.2023 по 31.08.2023 у розмірі 1240,91 грн.

За період з 11.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 13,98 грн.

За період з 11.03.2023 по 31.08.2023 у розмірі 1,78 грн.

За період з 11.04.2023 по 31.08.2023 у розмірі 4,01 грн.

За період з 11.05.2023 по 31.08.2023 у розмірі 3,11 грн.

За період з 11.06.2023 по 31.08.2023 у розмірі 0,87 грн.

Всього на суму 22478,64 грн.

Суд перевірив розрахунок позивача про стягнення 22478,64 грн. інфляційних втрат та встановив, що позивачем зазначені правильні суми боргу, на які здійснювалось нарахування інфляційних втрат та правильний період нарахування інфляційних втрат по кожному місяцю окремо, що узгоджується з вищевикладеною позицією суду про визначення строку настання спірних грошових зобов`язань, сам розрахунок здійснений арифметично правильно, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 22478,64 грн.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошових зобов`язань за договором, позивачем нараховані відповідачу 3% річних від прострочених сум, які підлягали сплаті відповідачем за період з 11.05.2022 по 28.12.2022 у розмірі 563,66 грн, з 11.06.2022 по 28.12.2022 у розмірі 518,62 грн, з 11.07.2022 по 28.12.2022 у розмірі 441,21 грн, з 11.08.2022 по 28.12.2022 у розмірі 361,22 грн, з 11.09.2022 по 30.04.2023 у розмірі 598,60 грн, з 30.04.2023 по 14.05.2023 у розмірі 35,95 грн, з 15.05.2023 по 14.06.2023 у розмірі 73,15 грн, з 15.06.2023 по 11.07.2023 у розмірі 62,72 грн, з 12.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 116,60 грн, з 11.10.2022 по 31.08.2023 у розмірі 838,56 грн, з 11.11.2022 по 31.08.2023 по 758,57 грн, з 11.12.2022 по 31.08.2023 у розмірі 681,17 грн, з 11.01.2023 по 31.08.2023 у розмірі 601,18 грн, з 11.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 7,42 грн, з 11.03.2023 по 31.08.2023 у розмірі 6,39 грн, з 11.04.2023 по 31.08.2023 у розмірі 5,25 грн, з 11.05.2023 по 31.08.2023 у розмірі 4,15 грн, з 11.06.2023 по 31.08.2023 у розмірі 3,01 грн, з 11.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 1,91 грн, з 11.08.2023 по 31.08.2023 у розмірі 0,77 грн.

Всього на суму 5680,11 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За результатом перевірки судом розрахунків 3% річних, що здійснені позивачем, суд встановив їх правильність та обгрунтованість, а, отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5680,11 грн 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 93210,40 грн, суд зазначає таке.

Статтею 230 Господарського кодексу України (що діяв на момент ухвалення рішення) передбачено, що невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання є підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді грошової суми - неустойка, штраф, пеня. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання.

Пенею, відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 8.1 Типового договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 8.2. Типового договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом здійснена перевірка розрахунку пені, що наданий позивачем, з урахуванням заявленої відповідачем позовної давності в один рік до позовної вимоги про стягнення пені та встановлено, що ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 81521,12 грн, при цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 258 (Спеціальна позовна давність) цього Кодексу були продовжені на строк дії такого карантину (до 30.06.2023).

Результати розгляду справи

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладені обставини, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 3999,61 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх.№2472/23 від 18.09.2023) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" до Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Броварський завод залізобетонних конструкцій" (07413, Київська область, Броварський район, село Пухівка, Вулиця Набережна, будинок 13, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська область, місто Боярка, вулиця Шевченка, будинок 178, ) заборгованість за розподіл природного газу у розмірі: 156960,55 грн. (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят п`ять копійок), пеню у розмірі 81521,12 грн. (вісімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять одна гривня дванадцять копійок), 3% річних у розмірі 5680,11 грн. (п`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень одинадцять копійок), інфляційні витрати у розмірі 22478,64 грн. (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) та витрати з оплати судового збору в розмірі 3999,61 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень шістдесят одна копійка).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29.12.2025.

Суддя С.О. Саванчук