ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2024 Справа № 917/444/21
про визнання відсутнім права власності на земельні ділянки
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 31.03.2021 прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.04.2021 на 09:50 год.
28.04.2021 (вхід. № 4706) від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 28.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 24.06.2021 на 10:30 год.
24.06.2021 (вхід. № 6858) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній просить суд проводити судове засідання без участі їх представника та просить закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 24.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.08.2021 на 11:00 год.
Від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (вх. № 9314 від 26.08.21р.), клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 9338 від 26.08.21р.) та клопотання про відкладення судового засідання для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи (вх.№ 9352 від 26.08.21р.).
Ухвалою суду від 26.08.2021 відкладено розгляд справи на 28.10.2021 на 10:30 год.
27.08.2021 (вхід. № 9503) від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи.
06.09.2021 (вхід. № 9931) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про приєднання доказів.
Ухвалою від 28.10.2021 суд повернув розгляд справи на стадію підготовчого провадження, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Семенівську селищну раду, прийняв заяву прокурора про вступ у справу.
Ухвалою від 29.11.2021 суд поверну відповідачу зустрічну позовну заяву і додані до неї документи.
Ухвалою 29.11.2021 суд повернув заявнику (відповідача) заяву про забезпечення зустрічного позову і додані до неї документи.
Ухвалою суду від 23.12.2021 відкладено розгляд справи на 25.02.2022 на 11:00 год.
Судове засідання, призначене на 25.02.2022р. на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 28.02.2022 призначено розгляд справи на 28.04.2022 на 11:00 год.
27.04.2022 (вхід. № 2759) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання до закінчення воєнного стану.
Ухвалою суду від 28.04.2022 відкладено розгляд справи на 14.07.2022 на 11:50 год.
05.05.2022 (вхід. № 2913) від Семенівської селищної ради до матеріалів справи надійшли письмові пояснення, в яких просить суд позовні вимоги про визнання відсутнім права власності на земельні ділянки задовольнити в повному обсязі.
11.07.2022 (вхід. № 4538) від представника позивача до матеріалів справи надійшли додаткові пояснення з проханням до суду взяти їх до уваги під час ухвалення рішення по справі.
13.07.2022 (вхід. № 6407) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання до закінчення воєнного стану.
Ухвалою суду від 14.07.2022 відкладено розгляд справи на 20.09.2022 на 11:00 год.
13.09.2022 (вхід. № 4638) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання до закінчення воєнного стану.
Ухвалою суду від 20.09.2022 відкладено розгляд справи на 24.11.2022 на 11:00 год.
Судове засідання, призначене на 24.11.2022р. на 11:00 год., не відбулося, оскільки 24.11.2022 з 00 год. 00 хв. до 17:15 год. будівлю, у якій розташований Господарський суд Полтавської області було відключено від енергопостачання, що підтверджується відповідним актом від 25.11.2022. Ухвалою суду від 25.11.2022 призначено розгляд справи на 24.01.2022 на 11:45 год.
16.01.2023 (вхід. № 456) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання до закінчення воєнного стану.
27.03.2023 (вхід. № 3827) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання до закінчення воєнного стану.
Ухвалою від 30.03.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.06.2023 на 11:00 год.
Судове засідання, призначене на 01.06.2023р. на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 12.06.2023 призначено розгляд справи на 31.08.2023 на 11:00 год.
Судове засідання, призначене на 31.08.2023р. на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 15.09.2023 призначено розгляд справи на 21.11.2023 на 13:00 год.
В судовому засіданні 21.11.2023 суд оголосив перерву до 25.01.2024 до 11:00 год.
23.01.2024 (вхід. № 901) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання/заява, виступ в судових дебатах (заключне слово), в яких представник позовні вимоги підтримує з мотивів, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, які подавалися в процесі розгляду справи.
24.01.2024 (вхід. № 949) від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання/заява про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 25.01.2024 відкладено розгляд справи на 15.03.2024 на 11:00 год.
В судовому засіданні 15.03.2024 оголошено перерву до 23.05.2024 до 10:00 год.
Судове засідання, призначене на 23.05.2024р. на 10:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 13.06.2024 призначено розгляд справи на 15.08.2024 на 14:00 год.
Ухвалою суду від 15.08.2024 відкладено розгляд справи на 22.10.2024 на 13:00 год.
Ухвалою суду від 22.10.2024 у зв`язку з повітряною тривогою відкладено судове засідання на 10.12.2024 на 13:00 год.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
В судовому засіданні 10.12.2024 ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
Речове право оренди Позивача зазначених земельних ділянок зареєстровано в Державному земельному кадастрі 05 лютого 2010 року, про що внесено записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (№19560161, №19060065 та №19558950).
Позивач в позові зазначає, що ТОВ ІПК Полтавазернопродукт використовує вказані спірні ділянки більш ніж 11 років, належним чином виконує права та обов`язки, як орендар земельної ділянки.
Позивач стверджує, що ПСП СС Криворудська не є власником вказаних земельних ділянок, не є стороною договорів оренди та не має жодних прав щодо володіння та користування спірними земельними ділянками, але не зважаючи на це, намагається шляхом пред`явлення безпідставних позовів, позбавити Позивача можливості мирно володіти і користуватися орендованою землею, тобто, реалізовувати свої права та обов`язки, які випливають з договорів оренди землі.
Вказані позовні заяви прийняті до провадження Господарським судом Полтавської області, справи:
ПСП СС Криворудська направляло листи до ТОВ ІПК Полтавазернопродукт за вих. №01-14/75 від 14.02.2018 року та №01-14/168 від 03.05.2018 року, згідно яких Відповідач, вважаючи, що він є належним власником спірних земельних ділянок, звертався до Позивача з вимогою щодо сплати саме йому за користування земельними ділянками, тоді як ТОВ ІПК Полтавазернопродукт листами №349 від 20.02.2018 року та №643 від 17.05.2018 року повідомило про безпідставність вказаних вимог та про те, що ТОВ ІПК Полтавазернопродукт сплачує за користування земельними ділянками в бюджет на підставі належним чином укладених та зареєстрованих договорів.
Зазначене підтверджує те, що у ПСП СС Криворудська є ряд судових справ з ТОВ ІПК Полтавазернопродукт, а також іншими особами, в яких Відповідач, обгрунтовуючи існуванням свого порушеного права розпорядження спірними земельними ділянками, яке випливає із права власності на ці земельні ділянки, оспорює крім проведення державної реєстрації вказаних земельних ділянок також і право оренди ТОВ ІПК Полтавазернопродукт, в тому числі оскаржує договори оренди земельних ділянок, укладених між Семенівською РДА та ТОВ ІПК Полтавазернопродукт.
При цьому, як на підставу такого звернення до суду ПСП Селянська спілка Криворудська посилається на Державний акт на право колективної власності на землю площею 4 775,8 га ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р., виданий ще ВАТ Партизан, начебто правонаступником якого є Відповідач (вважає, що частина земельної ділянки, що залишилась не розпайованою, за цим актом належить саме Відповідачу, виходячи з правонаступництва).
Позивач стверджує, що Відповідач не є власником вказаної земельної ділянки, та з метою захисту свого права оренди землі, яке згідно з ст.27 Закону України Про оренду землі захищається на рівні права власності, вважає за необхідне визнати в судовому порядку відсутність права ПСП СС Криворудська на земельні ділянки, які знаходяться в користуванні ТОВ ІПК Полтавазернопродукт та права на які належним чином зареєстровані за Позивачем, але таке право користування вказаними земельними ділянками оспорюється Відповідачем в суді.
Таким чином, вищезазначені обставини доводять необхідність ТОВ ІПК Полтавазернопродукт здійснювати захист своїх прав та інтересів в тому числі шляхом звернення з позовом про визнання відсутності права власності на земельні ділянки у ПСП СС Криворудська.
При вирішенні спору судом враховано наступне.
У статті 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з частиною 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до частини 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Верховний Суд у постанові від 22 червня 2020 року у справі № 922/2155/18 (пункти 18-24) дійшов висновку, що вимога про відсутність права на земельну ділянку відповідає вимогам закону, а саме:
Судді Верховного Суду підкреслили, що способи захисту прав на земельні ділянки передбачено положеннями статті 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 5 ГПК України, який встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України) здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Верховний Суд зауважив, що таким чином, процесуальним законом господарському суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів у земельних правовідносинах іншими, ніж передбачено у статті 152 Земельного кодексу України, способами захисту виходячи із їх ефективності.
Отже, у спорах щодо захисту прав на землю у визначенні предмета позову, як способу захисту права та законного інтересу, слід враховувати положення спеціальної норми статті 152 Земельного кодексу України, а також частини 1 та 2 статті 5 ГПК України.
З аналізу наведених норм частини 2 статті 5 ГПК України слід дійти висновку, що порушення прав на земельну ділянку чи законного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, хоча й не передбачений законом, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання чи оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Така позиція відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду.
Верховний Суд підкреслив, що у даній справі прокурор звертається за захистом інтересів держави щодо користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідач займає її без належних правових підстав. Проте, заявлена ним одна позовна вимога про визнання відсутнім права постійного користування, не призведе до відновлення порушеного права чи захисту інтересів держави та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, не відбудеться нівілювання негативних наслідків і у позивача не відновиться користування чи розпорядження конкретним матеріальним благом земельною ділянкою. Заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту права цивільного.
Визнання відсутнім у відповідача права користування земельною ділянкою, у даному випадку, є, по суті, встановленням обставин, які у подальшому можуть бути зазначені у якості підстав позову про захист свого порушеного права (відновлення користування зайнятою земельною ділянкою).
Виходячи з того, що станом на момент звернення до суду спірні земельні ділянки знаходяться в користуванні саме Позивача, але суду подано докази звернення Відповідача до суду з позовом про визнання недійсними вказаних договорів оренди, суд дійшов висновку, що звернення ТОВ ІПК Полтавазернопродукт з позовом про визнання відсутнім у ПСП СС Криворудська права власності на спірні земельні ділянки є ефективним способом захисту прав та інтересів ТОВ ІПК Полтавазернопродукт щодо користування спірними земельними ділянками, адже позбавить можливості ПСП СС Криворудська оспорювати право ТОВ ІПК Полтавазернопродукт щодо користування вказаними земельними ділянками як неналежного позивача.
Крім того, Верховний Суд у справі № 917/1301/19 від 15 грудня 2020 року, предмет та підстави якої є аналогічними цій справі, у п. 1.5 даної постанови зазначив, що у вересні 2019 року ТОВ "Агріс" подало до Господарського суду Полтавської області позовну заяву до ПСП "Оболонь", про визнання відсутнім у ПСП "Оболонь" права колективної власності на землю відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 2, виданого КСП "Оболонське". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у ПСП "Оболонь" законодавчо передбаченого права колективної власності на землю, надану згідно з державним актом на право колективної власності КСП "Оболонське", а також недоведеності ПСП "Оболонь" правонаступництва за КСП "Оболонське".
У пункті 5.2. постанови Верховний Суд установив, що при вирішенні цієї справи суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Верховний Суд у справі № 917/1301/19 від 15 грудня 2020 року залишив без змін Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 року, якою в частині визнання відсутності у ПСП "Оболонь" права колективної власності на землю, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2, виданого КСП "Оболонське", колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вказана вимога підлягає задоволенню - з огляду на відсутність правонаступництва між КСП "Оболонське" та ПСП "Оболонь", що підтверджується як матеріалами даної справи, так і обставинами, встановленими судовими рішеннями, що набрали законної сили, у справі № 917/841/19.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ ІПК Полтавазернопродукт правомірно, з метою захисту своїх прав та законних очікувань, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 20 ГК України, якою встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав - звернулося з позовною вимогою про визнання відсутності у ПСП СС Криворудська права власності на спірні земельні ділянки.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах міститься в постановах Східного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2020 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 917/1301/19 від 15 грудня 2020 року.
Під час розгляду справи № 917/1301/19 спочатку Східний апеляційний господарський суд у Постанові від 06 серпня 2020 року, а пізніше Верховний Суд у Постанові від 15 грудня 2020 року підтвердили наявність права у ТОВ Агріс на звернення до суду з позовом до ПСП Оболонь з позовними вимогами щодо визнання відсутнім у ПСП Оболонь права колективної власності на землю, зокрема, Східний апеляційний господарський суд на арк. 17-18 Постанови зазначив, що отримання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою свідчить про наміри заявника в подальшому отримати земельну ділянку у власність чи користування (відповідне підтверджено представником ТОВ "Агріс" у судовому засіданні 06.08.2020), тобто може бути визнане правомірним (законним) очікуванням, яке зачіпає заявлена ПСП "Оболонь" у позові в даній справі вимога про визнання протиправним та скасування рішення Оболонської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, за таких обставин ТОВ "Агріс" правомірно, з метою захисту своїх прав та законних очікувань, у відповідності до приписів ч.2 ст.20 ГК України, якою встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав - звернулося з позовною вимогою про визнання відсутності у ПСП "Оболонь" права колективної власності на землю, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, (зазначений висновок підтримано Верховним Судом під час розгляду цієї справи в постанові від 15 грудня 2020 року).
Щодо посилання позивача про відсутність факту правонаступництва ПСП СС Криворудська прав і майна ВАТ Партизан, в т.ч. і в частині володіння земельною ділянкою, що була надана ВАТ Партизан у колективну власність згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ -ПЛ № 000085 від 25.03.1997 року, суд зазначає наступне.
В результаті перетворення Державного підприємства радгосп Партизан, яке було засноване на державній власності, рішенням регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 07.08.1996 №02/1465 засноване Відкрите акціонерне товариство ВАТ Партизан. Засновниками вказаного товариства виступили колишні працівники радгоспу Партизан - 820 фізичних осіб.
Рішенням Криворудської сільської ради від 24 березня 1997 року схвалено та затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ВАТ Партизан, зі списком осіб, які мають право на одержання земельної частки, та визначено земельну ділянку площею 4 775,8 га, що підлягає передачі у колективну власність.

Згідно з рішенням Криворудської сільської ради народних депутатів від 24 березня 1997 року ВАТ Партизан видано Державний акт на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р., згідно з яким ВАТ Партизан передано у колективну власність 4 775,8 га в межах згідно з планом для ведення колективного сільського господарства. Невід`ємною частиною цього акту на право колективної власності є Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства - 820 осіб.

Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.

Суть права колективної власності на землю визначено в Земельному кодексі 1991 року, зокрема в ст.5 цього Кодексу визначено, що: Земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Частиною 2 цієї статті визначено, що Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

При цьому, в частині 3 цієї статті визначено, що Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Частиною 9 ст. 5 Земельного кодексу (1991 року) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, передавши титул на володіння земельною ділянкою ВАТ Партизан, законодавець визначив особливий порядок розпорядження вказаною земельною ділянкою, зокрема, встановив, що розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється не за рішенням органу управління товариства, а за рішенням загальних зборів колективу співвласників земельної ділянки, список яких зазначено в Додатку до Державного акта та є невід`ємною частиною цього акта, та встановив, що право володіння та користування земельною ділянкою пов`язано виключно з включенням особи до складу співвласників земельної ділянки, а при її виході з товариства - земельна ділянка підлягає виділу безпосередньо фізичній особі.

Зазначені норми цивільного законодавства, які діяли на момент передачі земельної ділянки загальною площею 4 775,8 га на території Семенівського району в колективну власність, є спеціальними та мають переваги над загальними нормами чинного законодавства щодо прав юридичних осіб на майно.

Враховуючи те, що ВАТ Партизан передано земельну ділянку загальною площею 4 775,8 га на праві колективної власності згідно з Державним актом на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р., при цьому, невід`ємною частиною цього Державного акта є Додаток 1 до Державного акта Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства Партизан Семенівського району, зазначений акт підтверджує існування наступних юридично значимих фактів:

- ВАТ Партизан мало статус колективного сільськогосподарського підприємства, створеного в результаті приватизації;

- в Додатку до Державного акта на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р. визначений список осіб, які володіють вказаною земельною ділянкою на праві спільної сумісної власності;

- всі правомочності щодо розпорядження земельною ділянкою, право власності на яку посвідчено Державним актом на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р., здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників, список яких зазначено в Додатку до державного акта;

- кожна особа, що зазначена в додатку до Державного акта, при виході має право отримати у власність належну їй частку земельної ділянки, право власності на яку посвідчено Державним актом на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р.

Відповідно до пункту 11.1. Статуту ВАТ Партизан реорганізація Товариства (ВАТ Партизан) здійснюється за рішенням Вищого органу Товариства, яким згідно п.8.2.1. Статуту є загальні збори Акціонерів Товариства. Тому правонаступництво прав і обов`язків ВАТ Партизан в результаті його реорганізації можливе лише на підставі прийнятого загальними зборами Акціонерів ВАТ Партизан відповідного рішення.

Загальні збори Акціонерів ВАТ Партизан рішення про реорганізацію не приймали, жодних процедур щодо припинення діяльності ВАТ Партизан не проводилось, в тому числі не складався та не підписувався передавальний акт щодо майна ВАТ Партизан.

Не зважаючи на відсутність рішення загальних зборів ВАТ Партизан про реорганізацію, 02.03.1999 року Головою Семенівської районної державної адміністрації видано Розпорядження № 71 Про перереєстрацію ВАТ Партизан, на підставі якого здійснено перереєстрацію ВАТ Партизан на Селянську спілку Криворудська, яка відповідно до п.1.1 її Статуту є добровільним об`єднанням громадян та їх майнових та земельних паїв для спільного виробництва сільськогосподарської та іншої продукції і діє на засадах підприємництва і самоврядування.

Пунктом 1.3 Статуту Селянської спілки Криворудська визначено, що Підприємство (Селянська спілка Криворудська) здійснює свою діяльність серед іншого відповідно з Законом України Про колективне сільськогосподарське підприємство.

Згідно з п. 4.1 Статуту Селянської спілки Криворудська визначено, що земля, все майно підприємства громадські будівлі, споруди, трактори, комбайни та інші машини, устаткування, транспортні засоби, житлові будинки, продуктивна та робоча худоба, посіви, багаторічні насадження, вироблена продукція, кошти, цінні папери та інше майно належать на праві спільної часткової власності його членам, а підприємству - на праві господарського відання.

Наказом від 19 січня 1999 року б/н Про зарахування в члени Селянської спілки Криворудська бувших робітників ВАТ Партизан та призначення керівного складу та матеріально відповідальних осіб зараховано в члени Селянської спілки Криворудська та назначено керівний склад Селянської спілки Криворудська в кількості 70 осіб.

При цьому, наступним Наказом від 19 січня 1999 року б/н Про зачислення в члени Селянської спілки Криворудська бувших робітників ВАТ Партизан зачислено в члени Селянської спілки Криворудська бувших робітників ВАТ Партизан та прийнято рішення зачислити в члени Селянської спілки Криворудська на постійні роботи з 19.01.1999 року 299 осіб.

Виходячи із зазначених Наказів, станом на 19 січня 1999 року Селянська спілка Криворудська мала 369 членів колективного сільськогосподарського підприємства, які використовували власне майно та земельні ділянки для ведення колективного господарства згідно п. 4.1 Статуту. При цьому, в реєстраційних документах товариства відсутні докази, що земельну ділянку, яка належить на праві власності 820 учасникам ВАТ Партизан на праві спільної часткової власності передано частково (чи повністю) в користування СС Криворудська.

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції на дату створення СС Криворудська) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно пунктів 3.2. та 3.3. Наказу Держкомзему №28 від 15.04.93 Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), який діяв до дати набрання чинності Наказу Держкомзему №43 від 04.05.99 зазначено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю реєструються відповідно у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю, Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, а договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) реєструються у Книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди).

Аналогічний порядок обов`язкової реєстрації землеволодінь і землекористувань у відповідних Книгах реєстрації передбачено і в пунктах 3.5-3.7. Наказу Держкомзему №43 від 04.05.99 Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, який діяв до 2013 року.

За СС Криворудська відсутня реєстрація як на праві власності, так і на праві користування будь-яких земельних ділянок в межах земельної ділянки загальною площею 4 775,8 га, отриманої у колективну власність на підставі Державного акту на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами.

Виходячи зі Статуту Селянської спілки Криворудська та зазначеної норми права все майно, яке знаходилось на балансі СС Криворудська належало на праві часткової власності його членам, а підприємство мало право виключно на використання вказаного майна у своїй діяльності на праві господарського відання (п.4.1. Статуту).

Отже, суд приходить до висновку що, Селянська Спілка Криворудська не була ні власником, ні користувачем земельної ділянки, право власності на яку посвідчено Державним актом на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р.

28 січня 2000 року одноособовим рішенням ОСОБА_1 створено Приватне сільськогосподарське підприємство Селянська спілка Криворудська. Державну реєстрацію приватного підприємства проведено 28 лютого 2000 року.

Відповідно до п.1.2 Статуту підприємство створено та діє згідно із Законом України Про власність, Законом України Про підприємства в Україні та Законом України Про підприємництво.

Згідно з п.6.1 Статуту приватне підприємство є власником майна, наданого засновником, виробленої в результаті господарської діяльності продукції та нерухомого майна, придбаного підприємством на законних підставах.

При цьому, в редакції статуту, зареєстрованого розпорядженням голови Семенівської РДА від 28.02.2000 року, не має жодного посилання на правонаступництво приватного підприємства, заснованого одноосібним рішенням ОСОБА_1 , прав та обов`язків ВАТ Партизан чи будь-якої іншої юридичної особи.

Виходячи з рішення ОСОБА_1 від 28.01.2000 року, Статуту ПСП СС Криворудська та відомостей з ЄДР, 28.02.2000 року відбулась реєстрація нового підприємства, а не перереєстрація КСП, що спростовує факт правонаступництва.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 907/29/19 від 01.09.2020 року, яка прийнята з урахуванням аналогічних фактичних обставин у подібних правовідносинах, установлено правовий висновок, що присвоєння юридичній особі коду ЄДРПОУ не є безумовним доказом правонаступництва, якщо реєстрація правонаступника проведена без належної правової підстави, а саме: рішення вищого органу управління підприємства, що реорганізується, та не проведена процедура реорганізації такого підприємства, в тому числі передача майна, а підприємство створено одноосібним рішенням засновника, факт правонаступництва не є доведеним, зокрема:

Велика Палата в п.7.32. постанови зазначила, що позивач не довів власного правонаступництва за КСП 8 Березня, оскільки згідно з відомостями, які містяться у витягу ЄДР, 26 червня 2000 року проводилась реєстрація нового підприємства - ФГ Колос, а не перетворення КСП 8 Березня.

Ні загальні збори учасників Селянської спілки Криворудська, ні загальні збори Акціонерів ВАТ Партизан рішення про реорганізацію шляхом перетворення як ВАТ Партизан так і Селянської спілки Криворудська не приймали.

Не зважаючи на це, у додатку до статуту, який затверджений також одноособовим рішенням засновника ПСП СС Криворудська №2 від 22.04.2000 року (через два місяці після реєстрації юридичної особи), зазначено, що: підприємство селянська спілка Криворудська є правонаступником Селянської Спілки Криворудська.

В подальшому, в серпні 2020 року, знову таки на підставі одноособового рішення учасників ПСП СС Криворудська, оформленого протоколом загальних зборів учасників №1 від 26.08.2020 року, без волевиявлення/участі загальних зборів акціонерів ВАТ Партизан та загальних зборів СС Криворудська, було затверджено Статут ПСП СС Криворудська в новій редакції, якою в пункті 1.2. Відповідач вказав, що підприємство є правонаступником реорганізованих підприємств, а саме: Державного підприємства радгоспу Партизан (ідентифікаційний код 05423120), Відкритого акціонерного товариства Партизан (ідентифікаційний код 05423120), Селянської спілки Криворудська (ідентифікаційний код 05423120).

Зазначення в статуті положення про правонаступництво іншої юридичної особи не є безумовним доказом правонаступництва при реорганізації юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду в п.7.12 постанови від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19 також відхиляє довід про те, що ФГ Колос є правонаступником КСП 8 Березня, оскільки це підтверджується підпунктом 1.1 пункту 1 статуту ФГ Колос. Статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону. Отже, суди не встановили обставин, які б засвідчували прийняття КСП 8 Березня рішення про реорганізацію підприємства шляхом перетворення (п.7.13).

Частиною 1 ст. 23 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство передбачено, що вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. У період між зборами справами підприємства керує правління. Повноваження загальних зборів (зборів уповноважених) і правління визначаються статутом підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство встановлено, що загальні збори (збори уповноважених), крім іншого, приймають рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, про його участь в акціонерних товариствах, корпораціях, асоціаціях, концернах та інших об`єднаннях.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів ( зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство визначено, що у разі перетворення (як вид реорганізації) одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Однак за змістом частини 2 ст. 23 та частини 1 ст. 31 зазначеного Закону, окрім суду, рішення про реорганізацію шляхом перетворення КСП у ПСП, має право приймати виключно вищий орган самоврядування колективного сільськогосподарського підприємства - загальні збори або збори уповноважених.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Відповідно до вимог ст. 107 ЦК України, якою визначається порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, частиною 3 цієї норми встановлено, що передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу наведених норм діючого законодавства та пункту 11.1. Статуту ВАТ Партизан вбачається, що питання переходу прав, майна та обов`язків (правонаступництво) в результаті перетворення іншої юридичної особи (в даному випадку ВАТ Партизан в СС Криворудська та ПСП СС Криворудська) належить до виключної компетенції загальних зборів учасників ВАТ Партизан. При цьому, будь-який орган ПСП СС Криворудська не має права прийняти рішення щодо правонаступництва іншої юридичної особи.

Будь-які документи, які б відображали волевиявлення/участь ВАТ Партизан, СС Криворудська як колективного сільськогосподарського підприємства чи його членів (рішення вищого органу самоврядування КСП) у прийнятті відповідного рішення про реорганізацію, правонаступництво його прав та обов`язків до іншої юридичної особи - відсутні, а тому правонаступництво є таким, що не відбулося.

Тому у ПСП СС Криворудська відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що воно є правонаступником майна, прав та обов`язків ВАТ Партизан і до нього перейшло право власності на спірну земельну ділянку згідно Державного акта на право колективної власності на землю площею 4 775,8 га ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р.

Аналогічний правовий висновок щодо відсутності підстав вважати, що до приватного підприємства перейшло право користуватися земельною ділянкою, набуте КСП відповідно до державного акту на право користування землею, зроблений з урахуванням аналогічних фактичних обставин у подібних правовідносинах (якщо ПСП зареєстроване за рішенням єдиного засновника без волевиявлення/участі КСП чи його членів у прийнятті рішення про реорганізацію (перереєстрацію), міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 917/1301/19 від 15 грудня 2020 року.

Так, Верховний Суд у п. 4.4 даної постанови зазначив, що суди попередніх інстанцій установили, що редакція статуту ПСП "Оболонь", яка була зареєстрована 08.02.2000 (співпадає з датою державної реєстрації ПСП як юридичної особи), містить положення про його створення відповідно до рішення від 26.01.2000 № 1 засновника ОСОБА_1 (пункт 1.2) без будь-якого зазначення щодо волевиявлення/участі КСП "Оболонське" чи його членів у прийнятті такого рішення.

За змістом розділу 6 статуту ПСП "Оболонь", в якому містяться положення щодо власності, майна і доходів підприємства, не наведено жодної інформації про набуття (наявності) підприємством на момент його створення будь-якого майна (у тому числі на праві колективної власності), окрім внеску засновника до статутного фонду у сумі 700,00 грн.

Згідно з наведеними положеннями законодавства про реєстрацію як обов`язкову підставу для вчинення реєстраційних дій з перереєстрації КСП у ПСП встановлено необхідність наявності відповідного рішення уповноваженого органу КСП, а не одноособового рішення громадянина про створення приватного підприємства.

Отже, суди дійшли висновку, що за таких обставин одноособове рішення засновника ПСП "Оболонь" ОСОБА_1 від 26.01.2000 про створення приватного сільськогосподарського підприємства в силу положень Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" не є оформленим у встановленому порядку волевиявленням саме КСП "Оболонське" на реорганізацію або зміну організаційно-правової форми підприємства.

Суди у справі дійшли висновку про відсутність підстав вважати, що до ПСП "Оболонь" перейшло право користування спірною земельною ділянкою, набуте КСП "Оболонське" на підставі рішення Оболонської сільської ради від 27.12.1995 № 6 та підтверджене державним актом на право постійного користування землею.

Отже, суд апеляційної інстанції, здійснюючи розгляд справи № 917/1301/19, вказав, що у справі № 917/841/19 згідно із судовими рішеннями, що набрали законної сили, судами шляхом дослідження тих же документів, якими ПСП "Оболонь" у справі, яка розглядається, обґрунтовує свої вимоги (зокрема, рішення засновника ПСП "Оболонь" ОСОБА_1 від 26.01.2000, розпорядження голови районної державної адміністрації від 08.02.2000 № 49, статут ПСП "Оболонь", розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.04.2000 № 125), встановлено обставини щодо відсутності правонаступництва між КСП "Оболонське" та ПСП "Оболонь".

Аналогічна правова позиція за аналогічних обставин викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №917/841/19 від 03.06.2020 року, в якій Верховний Суд зазначив: суд апеляційної інстанції правомірно зауважив, що наведені вимоги законодавства про реєстрацію як обов`язкової підстави для вчинення відповідних реєстраційних дій з перереєстрації КСП у ПСП визначали необхідність наявності відповідного рішення уповноваженого органу КСП (чого у цій справі встановлено не було), а не одноособового рішення громадянина про створення приватного підприємства, що фактично відбулося у цьому випадку при реєстрації відповідача як юридичної особи. Оскільки судами попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи не встановлено обставин припинення КСП Оболонське шляхом реорганізації, у тому числі наявності відповідного рішення загальних зборів членів або зборів уповноважених КСП відповідно до положень Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство, суд апеляційної інстанції безпідставно послався на положення статті 37 ЦК (у редакції 1963 року). Разом із тим посилання суду апеляційної інстанції на положення статті 37 ЦК (у редакції 1963 року) не призвело до постановлення незаконного рішення та не спростовує висновків суду, що перетворення КСП у ПСП з подальшим правонаступництвом прав та обов`язків колективного підприємства не відбулося.

Державну реєстрацію ПСП Селянська спілка Криворудська проведено саме на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації Семенівського району Полтавської області № 75 від 28 лютого 2000 року Про перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності юридичних осіб, в якому серед іншого прийнято рішення:

- скасувати державну реєстрацію колективних сільськогосподарських підприємств Семенівського району, в тому числі і Селянської спілки Криворудська, шляхом перереєстрації їх в приватні сільськогосподарські підприємства і новою назвою відповідно: приватне сільськогосподарське підприємство селянська спілка Криворудська.

Зазначене розпорядження грубо порушує Порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, затверджений Постановою КМУ від 25 травня 1998 року № 740 та прямо суперечить рішенню засновника, саме на підставі якого створено ПСП Селянська спілка Криворудська.

Згідно з п.33 Положення скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою власника (власників) або уповноваженого ним (ними) органів, а також на підставі рішення арбітражного суду.

Відповідно до п. 34 цього Положення скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи здійснюється органом державної реєстрації шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності після проведення ліквідаційною комісією заходів щодо ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності.

Крім того, згідно з абз. 3 п. 24 Положення визначено, що у разі внесення до установчих документів змін, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) суб`єкта підприємницької діяльності, подаються оформлені згідно з вимогами законодавства документи, що засвідчують:

- добровільний вихід юридичної особи із складу засновників (учасників) - подається копія рішення засновника, а фізичної особи - нотаріально засвідчена заява;

- примусове виключення засновників (учасників) - рішення уповноваженого на це органу.

Не зважаючи на відсутність рішення засновників Селянської спілки Криворудська, не провівши жодних ліквідаційних заходів, одноособовим рішенням голови РДА, без визначення обсягу майна, яке залишається у перетвореного приватного підприємства, без вирішення питання виключення членів Селянської спілки Криворудська, було зареєстровано під тим самим кодом ЄДРПОУ приватне підприємство, корпоративні права на яке набув одноособово засновник ОСОБА_1 .

Зазначена процедура перетворення юридичної особи в спосіб, в який її було проведено, спростовує перехід прав та обов`язків товариства, яке перетворювалось, до приватного підприємства в особі одного засновника.

Розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області №71 від 02.03.1999 року Про перереєстрацію ВАТ Партизан та розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області №75 від 28.02.2000 року Про перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності юридичних осіб є незаконними, прийнятими з грубим порушенням вимог законодавства і тому не мають жодного правового наслідку, у тому числі і встановлення факту правонаступництва ПСП СС Криворудська від ВАТ Партизан.

Обставини, які входять до предмета доказування у справі, можуть бути встановлені господарським судом самостійно, а позивач у межах розгляду справи вправі посилатися, зокрема, на незаконність розпорядження райдержадміністрації без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Вказана позиція викладена у п.6.27, 6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 та узгоджується з аналогічним правовим висновком, викладений у п.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17.

Виходячи з того, що рішення загальних зборів Селянської спілки Криворудська, яка фактично була заснована як колективне сільськогосподарське підприємство та яка діяла відповідно до норм Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство, щодо перетворення в приватне підприємство не приймалось, а ПСП СС Криворудська створено однією особою, в той час як згідно Державного акта на право колективної власності серії ІІ-ПЛ № 000085 від 25.03.1997р. земельна ділянка належала на праві колективної власності 820-ти особам, список яких є невід`ємною частиною акта, та те, що співвласники земельної ділянки не вчиняли жодного правочину за результатами якого приватне підприємство могло б набути право власності на спірну ділянку, так само як відсутні докази передачі прав на земельну ділянку при виході (втраті корпоративних прав, які гарантовані ст.5 Земельного кодексу України в редакції 1991 року 820-тьма співвласниками земельної ділянки), будь-яке посилання Позивача на набуття прав та обов`язків ВАТ Партизан, є необґрунтованим.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що станом на момент створення та реєстрації ПСП СС Криворудська - 28.01.2000 року та формування його статутного капіталу, ПСП СС Криворудська було правонаступником юридичної особи ВАТ Партизан.

Додатковим доказом для підтвердження відсутності факту правонаступництва є лист Семенівської райдержадміністрації Полтавської області, в якому зазначено, що в реєстраційній справі Приватного сільськогосподарського підприємства Селянська спілка Криворудська код ЄДРПОУ 0542320) відсутні будь-які документи, що підтверджують перехід прав та обов`язків, що належали ВАТ Партизан до приватного сільськогосподарського підприємства Селянська спілка Криворудська (копія листа Семенівської РДА Полтавської області від 07.05.2020р. № 01/11-36 в матеріалах справи).

Оскільки перетворенням юридичної особи є саме зміна виключно її організаційно-правової форми, а не складу її учасників, то якщо навіть і було б прийнято рішення про реорганізацію ВАТ Партизан, а в подальшому СС Криворудська шляхом перетворення в іншу юридичну особу, то всі колишні члени ВАТ Партизан у кількості 820 осіб автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи СС Криворудська, а потім ПСП СС Криворудська.

Відсутність доказів автоматичного переходу колишніх співзасновників ВАТ Партизан по ланцюгу в учасники ПСП СС Криворудська є додатковим підтвердженням відсутності правонаступництва Позивача прав та майна ВАТ Партизан.

В пунктах 7.33, 7.34, 7.36, 7.37 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 907/29/19 від 01.09.2020 року міститься правовий висновок стосовно того, що ФГ не набуло статусу землекористувача чи статусу власника спірних земельних ділянок КСП, оскільки реорганізація КСП шляхом перетворення у ФГ не відбувалася, а було проведено реєстрацію нового підприємства, тому що при перетворенні в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично стали б учасниками цієї юридичної особи.

7.33. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП 8 Березня шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП 8 Березня автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.

7.34. Натомість згідно зі статутом ФГ Колос, єдиним засновником останнього є ОСОБА_1. Тобто перетворення з КСП 8 Березня у ФГ Колос не відбулося, оскільки склад засновників (учасників) КСП 8 Березня та ФГ Колос не співпадають.

7.36. Отже, реорганізація КСП 8 Березня шляхом перетворення у ФГ Колос не відбувалася, оскільки 26 червня 2000 року було проведено реєстрацію нового підприємства - ФГ Колос.

7.37. За таких обставин ФГ Колос не набуло статусу землекористувача чи статусу власника спірних земельних ділянок КСП 8 Березня, що є предметом спору.

Після реєстрації ПСП СС Криворудська код 05423120 (який був у ВАТ Партизан та СС Криворудська) цьому підприємству було присвоєно помилково, оскільки ПСП СС Криворудська зареєстровано 28 лютого 2000 на підставі одноособового рішення фізичної особи без правонаступництва (див. Статут в редакції від 28.02.2000), але в той же час вже 30 березня 2000 року приватному підприємству було присвоєно код іншої юридичної особи - 05423120.

Присвоєння того самого коду ЄДРПОУ не є безумовним доказом правонаступництва при реорганізації юридичної особи.

Аналогічний правовий висновок стосовно того, що помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва, міститься в пунктах 7.19, 7.23, 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 907/29/19 від 01.09.2020 року.

7.19. Позивач наголошував, що відповідно до даних ЄДР ФГ Колос є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03747509, за яким раніше було зареєстровано КСП 8 Березня, що, в свою чергу, також указує на обставини правонаступництва.

7.23. Отже, відповідно до наведених норм ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва.

7.24. Крім того, суди не встановили обставин, які б засвідчували вихід членів КСП 8 Березня з його складу.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі - Указ) визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до вказаного Указу було розроблено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, які затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48 (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пунктів 1.3, 1.5, 2.7 Методичних рекомендацій передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) (далі - Схеми).

Схеми складаються за участю керівників і спеціалістів колективних сільськогосподарських підприємств (організацій), сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених) членів цих підприємств і організацій та погоджуються районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад).

На Схемі виділяються земельні масиви, що можуть бути поділені на земельні частки (паї) без обмежень в часі, в тому числі ділянки першочергової приватизації, а також земельні масиви, які поділяються на земельні частки (паї) після закінчення певного технологічного сільськогосподарського циклу. Крім того, визначаються: земельні ділянки, що поділяються одночасно без подрібнення в натурі на окремі паї (зрошувані угіддя, сади, виноградники, хмільники, ягідники тощо); земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (угіддя, законсервовані, виходячи з екологічних умов; невеликі площі сільськогосподарських угідь, в результаті поділу яких на окремі земельні ділянки стає неможливим механізований обробіток ґрунту).

Наведеними нормами гарантується недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі права власності на земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно громадянами, які зазначені в Додатку до Державного акту на право колективної власності на землю.

Розпорядженням №535 від 09.09.2004 року було затверджено проект землеустрою щодо упорядкування угідь, згідно з яким розпайовано земельні ділянки загальною площею 3 890,64 га між 867 особами, а 423 га (до складу яких входить спірна земельна ділянка) залишено в спільному користуванні.

Виходячи із зазначених вище норм права, земельна ділянка, яка залишилась в спільному користуванні співвласників загальною площею 423 га підлягала розпаюванню за рішенням співвласників земельних ділянок, список яких є невід`ємною частиною Державного акта, а до прийняття такого рішення зазначена земельна ділянка мала статус нерозподіленої земельної ділянки.

Таким чином, Відповідач не є власником земельної ділянки, яка залишилась в спільній власності осіб, список яких є невід`ємною частиною Державного акта.

Аналогічна позиція щодо відсутності права власності та права на розпорядження земельною ділянкою у підприємства правонаступника КСП на частину земельної ділянки, яка належала КСП на праві колективної власності та залишилась в спільному користуванні згідно проекту розпаювання, викладена в Постанові ВАСУ від 14 листопада 2019 року у справі № 703/3848/16-ц (провадження № 61-31052 св).

Крім того, належність Відповідачу спірної землі як правонаступнику спростовується висновком Вищого адміністративного суду у справі №2а-1670/818/11, викладеного в ухвалі від 31.01.2013 року, у якій зазначено, що земельна ділянка під багаторічними насадженнями площею 423 га належить на праві сумісної власності саме колишнім членам радгоспу Партизан, а не ПСП СС Криворудська.

Відомості про те, що: приватне сільськогосподарське підприємство Селянська спілка Криворудська є правонаступником майна, прав та обов`язків ВАТ Партизан (), внесені державним реєстратором Семенівської РДА Полтавської області Зубчук І.С. 06.07.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не створюють наслідків у вигляді правонаступництва на підставі нижчевикладеного.

Для здійснення цієї реєстраційної дії державному реєстратору Відповідачем було подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (крім громадських формувань та органів влади) (форма 2), в якій у полі вид змін було зазначено про такі зміни: внесення відомостей про юридичну особу, правонаступником якої є юридична особа (у разі приєднання).

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Закон) у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

На виконання вимоги ч.8 ст.4 Закону для проведення державної реєстрації приєднання юридичної особи державному реєстратору поетапно мали бути подані документи згідно з переліками, які визначені частинами 4, 14 статті 17 Закону.

Відповідно до п.1, 3, 4, 6, 7 ч. 14 ст. 17 Закону для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, крім іншого, подаються такі документи:

- заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення, злиття або приєднання;

- довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу, злиття або приєднання;

- документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені ч.4 цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання;

- структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавств.

Процедура припинення, яка визначена ч.10 ст.17 Закону, передбачає подачу рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи про припинення юридичної особи.

Згідно з п.9 ч.4 ст.17 Закону для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, серед іншого, подаються такі документи:

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа.

Відповідно до ч.1 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно з ч. 5 ст. 105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Вказаний строк встановлюється державним реєстратором шляхом внесення відповідних відомостей до ЄДР, а саме: конкретної дати, до якої можуть бути задоволені вимоги кредиторів, на підставі рішення про прийняття рішення про припинення юридичної особи при проведенні реєстраційної дії: Внесення рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про припинення.

Згідно ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Державним реєстратором Зубчук І.С. 06.07.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до розділу Інформація для здійснення зв`язку відомості про те, що: приватне сільськогосподарське підприємство Селянська спілка Криворудська є правонаступником майна, прав та обов`язків ВАТ Партизан (), виходячи з долучених до матеріалів справи доказів, внесено на підставі:

- заяви щодо державної реєстрації юридичної особи (крім громадських формувань та органів влади (з 01 червня 2020 року) від 24.06.2020 року на 2-х сторінках;

- рішення №1 про зміни до відомостей про Приватне сільськогосподарське підприємство Селянська спілка Криворудська від 24 червня 2020 року;

- розпорядження голови районної державної адміністрації Семенівського району Полтавської області № 71 від 02 березня 1999 року Про перереєстрацію ВАТ Партизан;

- розпорядження голови районної державної адміністрації Семенівського району Полтавської області № 75 від 28 лютого 2000 року Про перереєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності юридичних осіб;

- листа Головного управління статистики у Полтавській області від 27.11.2019 №03.3-21/652-19.

Передбачений діючим законодавством обов`язковий перелік документів не був наданий державному реєстратору.

Окрім вищевикладеного, державним реєстратором було порушено ч.2. ст.9 Закону, якою передбачено, які відомості про юридичну особу містяться в Єдиному державному реєстрі.

Так, відповідно до п.18 в Єдиному державному реєстрі міститься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти.

А дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, містяться окремо (п.29).

Враховуючи те, що в порушення ч.8 ст.4, п.9 ч.4 ст.17, ч. 10, ч.14 ст.17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань передбачені діючим законодавством документи не були подані державному реєстратору та порушена процедура внесення відомостей про юридичну особу, то вчинений державним реєстратором зазначений запис не є підтвердженням правонаступництва.

Тому, відомості про те, що: приватне сільськогосподарське підприємство Селянська спілка Криворудська є правонаступником майна, прав та обов`язків ВАТ Партизан (), які були внесені державним реєстратором Зубчук І.С. 06.07.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за умови його невідповідності закону, не створюють правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічна правова позиція про те, що рішення особи за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків навіть без заявлення вимоги про визнання його недійсним, міститься у багатьох постановах як Верховного Суду так і Великої Палати Верховного Суду, зокрема: у п.6.27, 6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, у п.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17.

Щодо фактичного використання спірної землі ПСП "СС"Криворудська", суд зазначає наступне.

Відділом Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області при розгляді справи №2а-1670/818/1 надано до суду довідку від 24.03.2011 № 01-26/323, в якій надано інформацію відповідно до форми 6-зем державної статистичної звітності щодо надання в користування земельної ділянки під багаторічними насадженнями на території Криворудської сільської ради Семенівського району.

Як вбачається з вказаної довідки, станом на 01.01.1996 - 01.01.1998 земельна ділянка під багаторічними насадженнями (470,8 га) перебувала в користуванні радгоспу Партизан; станом на 01.01.1999 - в користуванні ВАТ Партизан; станом на 01.01.2000 - в користуванні селянської спілки "Криворудська" (461,8 га); станом на 01.01.2001 - в користуванні селянської спілки "Криворудська" (26,7 га); станом на 01.01.2003 - в користуванні селянської спілки "Криворудська" (326,96 га); станом на 01.01.2004 - в користуванні селянської спілки "Криворудська" - 19,52 га, ТОВ АФ "Пустовійтове" - 175,68 га, перебуває в землях запасу - 128,7 га; станом на 01.01.2005 - 01.01.2010 земельна ділянка під багаторічними насадженнями площею 470,3 га перебувала в землях запасу, у власність та користування надана не була. Станом на 01.01.2011 надано на умовах оренди ТОВ ІПК "Полтавазернопродукт" - 434,6 га земель під багаторічними насадженнями.

Тобто, згідно земельно-облікової документації земель за Відповідачем з дати його створення і до 2011 року - не обліковувалось.

Зазначене також підтверджується Довідкою відділу Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області від 17.11.2009 № 01-26/1084, згідно якої станом на 01.01.2008 та 01.07.2009 земель за ПСП "СС "Криворудська" не рахувалось.

20 жовтня 2009 року комісією у складі заступника голови Семенівської РДА, начальника відділу Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області, заступника начальника управління агропромислового розвитку Семенівської РДА, головного спеціаліста південного регіонального відділу здійснення державного контролю за використанням і охороною земель Полтавської області, Криворудського сільського голови та землевпорядника Криворудської сільської ради складено Акт обстеження земельних ділянок, які знаходяться під багаторічними насадженнями на території Криворудської сільської ради Семенівського району Полтавської області та вказано на доцільність проведення культуртехнічних робіт на земельних ділянках непродуктивних садів з метою переведення в рільні землі.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 344 від 01.07.2010 року було затверджено робочий проект землеустрою щодо проведення культуртехнічних робіт ТОВ ІПК Полтавазернопродукт на території Криворудської сільської ради Семенівського району та надано дозвіл ТОВ ІПК Полтавазернопродукт на проведення таких робіт.

ТОВ ІПК Полтавазернопродукт провело зазначені культуртехнічні роботи, в результаті чого земельна ділянка використовується згідно цільового призначення для ведення товарного сільського господарства.

Виходячи із зазначеного, станом на 2009 рік було встановлено, що земельна ділянка, яка залишилась в спільному користуванні співвласників, досить тривалий час не використовувалась, в результаті чого станом на 2009 рік сад став непридатним до використання.

Зазначене є ще одним доказом того, що ПСП СС Криворудська, яке заявляє про власність на спірні земельні ділянки, взагалі не використовувало їх за призначенням і не ідентифікувало себе як власник зазначеної землі, більше того не приймало участі у будь-яких діях щодо обстеження цієї землі (та не виявляло наміру цього зробити). Крім того, орган місцевого самоврядування, яким схвалено та затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ВАТ Партизан, в особі Криворудського сільського голови, також, на момент складення цього акту не вказує про належність цієї земельної ділянки ПСП СС Криворудська (яке створене в 2000 році).

Таким чином, на момент прийняття рішення Семенівською РДА у 2010 році щодо передачі в оренду ТОВ ІПК Полтавазернопродукт спірної землі, Відповідач не використовував її за призначенням та не визначав себе як її власник, з огляду на що Семенівською РДА і було прийнято відповідне розпорядження.

Щодо посилання прокурора на те, що у земельних ділянок, що є предметом спору, є власник Семенівська селищна рада, і позовна вимога про визнання відсутності права власності на земельні ділянки у іншої особи (відповідача) є неналежним та неефективним способом захисту, оскільки не відповідає змісту порушеного права позивача та не забезпечує реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (лист № 15/1-1284вих-21 від 28.10.2021 р.), суд зазначає наступне.

Право власності на земельні ділянки: площею 280,6439 га з кадастровим номером :00:003:0510; площею 105,9193 га з кадастровим номером :00:003:0511; площею 48,0432 га з кадастровим номером :00:003:0512 зареєстровано за Семенівською селищною радою 23.09.2021, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.10.2021 р.

Право власності Семенівської селищної ради на спірні земельні ділянки позивачем не заперечується і визнається, про що свідчать позовна заява та пояснення позивача, подані до суду.

В свою чергу, Семенівська селищна рада у поясненнях (вх.№ 2913 від 05.05.2022) зазначає, що спірні земельні ділянки перебувають у комунальній власності Семенівської селищної ради, відповідач не є і не може бути власником спірних земельних ділянок, оскільки відсутні докази переходу права власності на землю від членів ВАТ «Партизан» до ПСП «СС Криворудська» і просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач є користувачем спірних земельних ділянок згідно догорів оренди землі від 05.02.2010, право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, судом не встановлено, що заявлені позовні вимоги при їх задоволенні призведуть до порушення права власності Семенівської селищної ради на спірні земельні ділянки.

Щодо обраного позивачем способу захисту прав, суд зазначає, що позивачем в позовній заяві доведено обставини щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а саме: права оренди спірних земельних ділянок, яке належним чином зареєстроване.

Позивачем також доведено невизнання, оспорювання цього права (оренди) відповідачем саме з тих підстав, що начебто відповідач є належним власником спірних земельних ділянок.

А обраний позивачем спосіб судового захисту шляхом визнання відсутності прав відповідача на спірні земельні ділянки є належним способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Обраний позивачем спосіб захисту прав на земельні ділянки нівелює негативні для позивача наслідки у зв`язку з оспорюванням, невизнанням цього права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів позивачем для захисту (відновлення) оспорюваного, невизнаного права.

У справі у справі №904/9070/21позивач звернувся до суду з наступними позовними вимогами:

визнати відсутнім у Виконавчого комітету Нікопольської міської ради право постійного користування на земельну ділянку;

визнати недійсним Державний акт на право постійного володіння землею;

скасувати запис про інше речове право, внесений на підставі Державного акту на право постійного володіння землею.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Постановою суду апеляційної інстанції рішення скасовано та прийнято нове, яким у задоволення позову відмовлено. Постановою від 04.04.2025 року у справі № 904/9070/21 Верховний Суд постанову суду апеляційної інстанції скасував і справу № 904/9070/21 направив на новий розгляд до апеляційного суду. При цьому, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 04.04.2023 року з посиланням на положення ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 20 ГК України вказала, що наведені норми передбачають такий спосіб захисту, як пред`явлення позову про визнання відсутнім права та зазначила, що висновки апеляційного суду про те, що прокурором невірно обрано спосіб захисту права, є такими, що не відповідають наведеним нормам матеріального права та не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13. Крім того, колегія суддів Верховного Суду у справі № 904/9070/21 зазначила, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у справах № 922/2652/17 та № 922/2155/18, суд може захистити порушене право шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неефективність обраного способу захисту порушеного права, оскільки предметом доказування у даній справі є наявність у відповідача права користування землею.

Після нового розгляду в апеляційній інстанції, яка своєю постановою залишила рішення без змін, Верховний Суд постановою від 17.01.2024 року у справі № 904/9070/21 постанову апеляції та рішення суду першої інстанції скасував в частині визнання недійсним Державного акту на право постійного володіння землею та скасування запису про інше речове право; в іншій частині - залишив без змін. Тобто, Верховний Суду задовольнив тільки одну позовну вимогу про визнання відсутнім права постійного користування на земельну ділянку. При цьому, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 року (п.п. 6.17 - 6.20) вказала, що Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування такого способу захисту своїх прав як визнання відсутнім права. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 зазначив: « 6.18-6.20. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415,19 міститься правова позиція про те, що відповідно до норм статей 16 ЦК України та 20 ГК України права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Велика Палата Верховного Суду погоджується з такими висновками і вважає, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 р. у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

При цьому колегія суддів враховує, що хоча у справі № 916/1415/19 предметом розгляду і були позовні вимоги про визнання припиненими договорів іпотеки, однак висновки про застосування ефективних способів захисту та відповідних норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в цьому випадку мають універсальний характер.

В такий спосіб, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, наведених приписів законодавства та практики Верховного Суду колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками щодо належності та ефективності обраного Позивачем способу захисту щодо визнання відсутнім у Виконавчого комітету права постійного користування на земельну ділянку площею 176,4506 га, кадастровий номер :01.027:0016 та задоволення позовних вимог в цій частині.».

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем у справі № 917/444/21 спосіб захисту є ефективним і таким, що відповідає змісту порушеного права.

У відповідності до ст. 124, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні докази в підтвердження заявлених ним позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати відсутнім право власності Приватного сільськогосподарського підприємства "Селянська спілка "Криворудська" на земельні ділянки:

- площею 280,6439 га з кадастровим номером :00:003:0510,

- площею 105,9193 га з кадастровим номером :00:003:0511,

- площею 48,0432 га з кадастровим номером :00:003:0512.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Селянська спілка "Криворудська" (с.Крива Руда, Семенівський район, Полтавська область, 38262, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" (вул. Заводська 1, м.Глобине, Полтавський район, Полтавська область, 39000, ) 6 810,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.