ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2024 р. Справа №914/60/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді (доповідача) МАТУЩАКА О.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК Н.М.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

За участю представників сторін від:

позивача: Алфімов В.В. (адвокат);

відповідача: Гриневич М.М. (адвокат), Паладійчук М.В. (директор);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" (вх.ЗАГС №01-05/2999/24 від 22.10.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 (повне рішення - 30.09.2024, суддя Ділай У.І.)

у справі № 914/60/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ВАМ", Львівська область, с. Лани

про розірвання договору та стягнення збитків в розмірі 213 120,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області від ТОВ «Антарес Інвест М» надійшов позов до відповідача ТОВ «Агро-Вам» про розірвання договору №06/03-1 від 06.03.2023, укладеного між ТОВ «Агро-Вам» та ТОВ «Антарес Інвест М», а також стягнення збитків в розмірі 213 120,00 грн, у тому числі сплачені за надання послуг кошти - 24 540,00 грн та вартість неповернутого товару (гороху) у кількості 17,960 т - 188 580,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ «Агро-Вам» умов договору про надання послуг, внаслідок чого ТОВ «Антарес Інвест М» понесло збитки у розмірі 213 120,00 грн, з яких сплачені за надання послуг кошти - 24 540,00 грн та вартість неповернутого товару (гороху) у кількості 17,960 т - 188 580,00 грн.

Господарський суд Львівської області рішенням від 19.09.2024 позов задовольнив частково. Розірвав договір про надання послуг №06/03-1 від 06.03.2023, укладений між ТОВ «Агро-ВАМ» та ТОВ «Антарес Інвест М». Стягнув з ТОВ «Агро-ВАМ» на користь ТОВ «Антарес Інвест М» збитки у сумі 8 252,87 грн як кошти, сплачені за надання послуг та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 807,79 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивачем доведено неналежне виконання умов договору, що є підставою для його розірвання. Відтак обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення коштів у розмірі 8 252,87 грн, які позивач сплатив за надання відповідачем послуг зберігання неповернутого гороху.

Відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків вартості неповернутого товару та іншої частини коштів за надання послуг зберігання гороху суд мотивував тим, що відповідачем надано належні докази на підтвердження повернення гороху у кількості 11, 92 т, а тому позов у цій частині є безпідставним.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Антарес інвест М» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Покликається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Так, суд в порушення норм процесуального права прийняв від відповідача нові докази, які були подані поза межами встановленого строку на стадії розгляду справи по суті. При цьому, відповідачем не було обґрунтовано поважність пропуску строку на їх подання та копію таких не надіслано позивачу.

Зазначає, що відповідачем не було повернуто горох, про що свідчить відсутність підписаного між сторонами акту приймання-передачі товару. Відповідач відмовив водію позивачу у відвантаженні товару без попереднього підписання товаро-транспортної накладної, через що водій підписав такі документи. Однак після часткового відвантаження гороху, було встановлено, що горох не належної якості, про що представник позивача просив скласти акт про недоліки товару, на що отримав відмову.

Вважає, що відповідач не підтвердив факту повернення товару, адже не надав доказів підписання акту приймання-передачі, а надана копія товаро-транспортної накладної не є доказом, який підтверджує таке повернення, адже не є первинним документом бухгалтерського обліку. Відтак висновок суду першої інстанції про часткове повернення відповідачем гороху є помилковим та спростовується матеріалами справи.

На думку скаржника, висновок суду про не підтвердження позивачем вартості товару є необґрунтованим, адже в матеріалах справи наявна копія договору поставки, згідно умов якого ТОВ «Антарес Інвест М» придбало у ПрАТ «Укрзерноімпекс» горох, який надалі передало ТОВ "Агро-Вам" на зберігання. Вказаний договір визначає вартість гороху, що стало основою для розрахунку суми збитків.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами подано не було.

21.11.2024 в судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.03.2023 між ТОВ "Агро-Вам" (виконавець) та ТОВ "Антарес Інвест М" (замовник) укладено договір про надання послуг №06/03-1, відповідно до пунктів 1.1.-1.3. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору наступні послуги: прийом сировини; сушка сировини; очистка сировини; відвантаження; зберігання сировини; перевезення. Перелік та вартість послуг наданих замовнику виконавцем вказується в рахунку. Загальна сума договору становить сумарну вартість наданих послуг згідно рахунків за весь період його дії.

Відповідно до пункту 2.1. договору, давальницькою сировиною вважається зерно/боби, право власності на яке належить замовнику.

Згідно з пунктами 2.3. та 2.4. договору, кількість давальницької сировини, що постачається для обробки, і вимоги, що висуваються до неї, у тому числі щодо якості та вартості, визначаються в додатку 1 до договору. Давальницька сировина має бути поставлена замовником. Транспортні витрати до зазначеного місця поставки в повному обсязі несе замовник, або за домовленістю сторін.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що якісні показники визначаються на підставі проб та аналізів, здійснених виконавцем на кожну партію сировини. У разі відхилення показників якості давальницької сировини сторони додатково узгоджують норми виходу обробленої продукції з урахуванням якості сировини, що надійшла. У такому випадку виконавець повинен перерахувати запланований обсяг переробки сировини і внести фактичні розбіжності до протоколу узгодження виявлених відхилень, що має бути підписаний сторонами.

Відповідно до пунктів 2.8. та 2.9. договору, приймання давальницької сировини та відвантаження обробленої продукції за кількістю та якістю провадиться на складі виконавця відповідно до умов цього договору за участю представника замовника. Виконавець зобов`язується здійснити обробку сировини згідно з технологічною схемою із моменту одержання якісної давальницької сировини. Після переробки кожної партії давальницької сировини сторони складають акт наданих послуг із зазначенням у ньому кількості прийнятої сировини та кількості відпущеної з неї обробленої сировини в тоннах і відсотках виходу користуючись розрахунком, враховуючи сміттєву домішку та співвідношення втрати маси до втрати вологості, по кожній окремій партії товару.

Згідно з пунктами 2.10. та 2.11. договору, замовник не пізніше 5 робочих днів повертає виконавцю один примірник підписаного обома сторонами акту наданих послуг. Якщо в процесі приймання будуть виявлені якісь недоліки готової продукції, то це має бути відображено в даному акті. Коли замовник прийняв готову продукцію без перевірки, то він не має права посилатися на виявлені недоліки, якщо вони могли бути виявлені під час звичайного способу приймання. У разі неодержання підписаного акта надання послуг від замовника в установлений строк акт наданих послуг вважається підписаним замовником у редакції виконавця.

06.03.2023 між ТОВ "Агро-Вам" (виконавець) та ТОВ "Антарес Інвест М" (замовник) на підставі договору №06/03-1 від 06.03.2023 підписано акт приймання-передачі відповідно до якого, постачальник передав, а виконавець прийняв товар за адресою с. Товщів, Пустомитівський районн, Львівська область, а саме 17, 960 тон гороху.

На виконання умов зазначеного договору, 07.08.2023 ТОВ «Антарес Інвест М» було здійснено оплату згідно рахунку №145 від 07.08.2023 у розмірі 25 264,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №15471.

08.08.2023 ТОВ «Агро-Вам» було повернуто частину сплачених позивачем за надання послуг коштів у розмірі 724,80 грн. Отже, з урахуванням повернутої суми, на виконання умов договору про надання послуг ТОВ «Антарес Інвест М» було сплачено 24 540,00 грн.

24.11.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу №95 від 22.11.2023, в якій зазначено, що станом на 22.11.2023 ТОВ «Агро-Вам» прийнятий за договором товар (горох у кількості 17,960 т) не повернуло.

Таким чином, як вказано у вимозі, ТОВ "Агро-Вам" було порушено взяті на себе зобов`язання за Договором про надання послуг №06/03-1 від 06.03.2023 в частині не повернення ТОВ "Антарес Інвест М" отриманого від підприємства товару (17,960 т гороху), що є істотним порушенням умов договору, оскільки такі порушення призвели до неможливості реалізувати належний ТОВ "Антарес Інвест М" товар, що завдало підприємству збитків.

У зв`язку з наведеним, у вимозі позивач просив у семиденний строк з моменту отримання вимоги повернути прийнятий від ТОВ «Антарес Інвест М» 06.03.2023 товар (горох) у кількості 17,960 т, та повідомив, що у випадку залишення вимоги без задоволення він буде змушений розірвати договір про надання послуг та стягнути завдані підприємству збитки в судовому порядку.

На підтвердження суми понесених збитків (вартості переданого товару - гороху) позивач надав договір поставки №22909745/04/22 від 08.04.2022, що укладений між ТОВ «Антарес Інвест М» (покупець) та ПрАТ «Укрзерноімпекс» (постачальник), рахунок на оплату №28 від 12.04.2022 та видаткову накладну №50 від 15.04.2022.

Так, 08.04.2022 між ПрАТ «Укрзерноімпекс» (постачальник) та ТОВ «Антарес Інвест М» (покупець) укладено договір поставки №22909745/04/22, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець оплатити й прийняти горох продовольчий жовтий (надалі - товар).

Відповідно до видаткової накладної №50 від 15.04.2022, ПрАТ "Укрзерноімпекс" передало ТОВ "Антарес Інвест М" горох продовольчий жовтий у кількості 22,84 тонн загальною вартістю 239 820,00 грн з ПДВ.

Таким чином, як стверджував позивач, внаслідок неналежного виконання ТОВ «Агро-Вам» умов договору про надання послуг, ТОВ «Антарес Інвест М» понесло збитки у розмірі 213 120,00 грн., з яких сплачені за надання послуг кошти - 24 540,00 грн та вартість неповернутого товару (гороху) у кількості 17,960 т - 188 580,00 грн.

При цьому, вартість неповернутого товару (гороху) у кількості 17,960 т позивач розрахував, виходячи із вартості гороху, вказаної у договорі поставки №22909745/04/22 від 08.04.2022, укладеного між ПрАТ «Укрзерноімпекс» (постачальник) та ТОВ «Антарес Інвест М» (покупець).

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, з яких у розмірі з яких: 188 580,00 грн - вартість неповернутого товару (гороху) у кількості 17,960 т та 16 287, 13 грн, сплачених за надання послуг, то суд перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише у цій частині.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині долучення до матеріалів справи доказів, наданих відповідачем поза межами встановленого строку, які стали підставою для часткової відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.73 ГПК України оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.91 ГПК України).

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст.80 ГПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст.80 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК).

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена сторонами суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відповідною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18 та інші).

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.12.2022 у справі №990/102/22 сформувала висновок, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Частина 1 ст. 43 ГПК передбачає, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно з ч.1 ст. 2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Однією із засад судочинства в силу приписів ст.129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19.03.2024 представник відповідача, який вступив у справу 27.02.2024, подав клопотання про завершення підготовчого засідання. Клопотання про продовження строку на подання відзиву та доказів, а також інформації про неможливість подання доказів у визначений строк, ним подано не було.

Ухвалою від 19.03.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 16.05.2024, представник відповідача заявив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, письмовий примірник якого не містить клопотання про поновлення строку на подання доказів із обґрунтуванням поважності причин пропуску такого.

Разом з тим, матеріали справи не містять ухвали суду про поновлення такого строку, в тому числі в протоколах судових засідань відсутні відомості щодо постановлення судом протокольної ухвали про поновлення відповідачу строку.

Висновки суду першої інстанції про приєднання вказаних доказів до матеріалів справи з підстав того, що вони мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, адже згідно із ч. 1 ст. 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обставини щодо включення представника відповідача до системи «Електронний суд» 05.06.2024 за його клопотанням, не беруться апеляційним судом до уваги, адже починаючи з 26.02.2024 представник мав на це право, однак таким не скористався.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач не подавав відзив на позовну заяву, у встановлений строк не зазначав перелік доказів, які не можуть бути ним подані у цей строк, та не вказав об`єктивних причин, що пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що завадили своєчасно подати до суду докази вчасно, а подав відповідні докази після початку розгляду справи по суті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність прийняття місцевим господарським судом доказів та врахування таких при прийнятті рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами у справі був укладений договір про надання послуг, предметом якого є права та зобов`язання щодо надання таких послуг: прийом сировини; сушка сировини; очистка сировини; відвантаження; зберігання сировини; перевезення.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив про те, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором про надання послуг, оскільки не повернув позивачу оброблену сировину (горох), що стало підставою для звернення позивача з позовом у цій справі про розірвання договору та стягнення збитків у зв`язку із невиконанням умов договору.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 2 цього ж Кодексу господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19 та від 10.02.2021 у справі № 910/18950/19.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Водночас суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Так, положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такі способи захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі та відшкодування збитків.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви та апеляційної скарги, позивач покликається на понесені ним збитки у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором

Однак, враховуючи наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту у цій справі мав бути позов про зобов`язання відповідача виконати умови договору.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що такий спосіб захисту, як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов`язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов`язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором. Аналогічні правові висновки викладені у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19.

Тобто, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, як спосіб захисту цивільних прав позивача, підлягає застосуванню у випадку, якщо певним законодавчим актом чи договором передбачено обов`язок учасника господарських правовідносин виконати певну дію на користь іншої особи, яку у добровільному порядку виконано не було.

Таким чином, у такому спорі позивач має обов`язок довести невиконання чи неналежне виконання відповідачем обов`язку в натурі та порушення своїх прав таким невиконанням.

Суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якою передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість.

У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.

Водночас у цій справі позивач не надав доказів, що договірні зобов`язання не можуть бути виконанні відповідачем, оскільки зерно (горох) є втраченим чи не придатним до використання.

Колегія суддів зазначає, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Враховуючи те, що позивач у справі обрав неналежний спосіб захисту, позовні вимоги про стягнення збитків за неповернення товару (гороху) в розмірі 188 580,00 грн та 24 540,00 грн, які були сплачені позивачем відповідачу за послуги по обробці гороху задоволенню не підлягають.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сплачених коштів за надані послуги, однак рішення суду в частині частково задоволення позовних вимог не оскаржується, то відсутні підстави для скасування рішення у цій частині.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням предмета та підстав позову, суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, проте помилково виходив з інших мотивів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно залишити в силі, проте з мотивів, викладених у цій постанові.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі зі зміною його мотивів, а тому, з урахуванням заявлених скаржником апеляційних вимог, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 , 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес інвест М» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справі №914/60/24 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 31.12.2024.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК