ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2024 р. Справа№ 753/16875/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін: від позивача: Лісковська О.А. (в залі суду);

від відповідача: Кулик С.А. (в залі суду);

при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022

у справі № 753/16875/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»

про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

ОСОБА_1 звернулася суду з позовом до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15.05.2020 по день винесення судового рішення включно.

Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача у зв`язку з військовою агресією російської федерації, та тривалий розгляд справи в судах цивільної юрисдикції. позивачем було прийнято рішення зменшити розмір своїх позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті вихідної допомоги при звільненні - позивач просив стягнути середній заробіток не за весь час затримки (по день фактичного розрахунку), а обмежитись лише 270 робочими днями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 753/16875/21, з урахуванням ухвали від 22.10.2024, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі № 753/16875/21 скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 28 812,52 грн судового збору за подання касаційної скарги. Доручено Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ. Постановлено справу № 753/16875/21 надіслати до Господарського суду міста Києва для видачі наказу, після чого передати до Північного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з висновками та мотивами, з яких виходив суд першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначив, що з наданого відповідачем платіжного доручення № 5479 від 06.04.2020 не вбачається, що позивачу була виплачена вихідна допомога саме у розмірі шестимісячного середнього заробітку. Апелянт вважала, що висновки суду про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань є неспроможними, оскільки розмір вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України та п. 4.5 контракту від 19.09.2017 № 30 у випадку її нарахування та виплати на день прийняття наказу Фонду державного майна України від 19.03.2020 № 513 мав складати 526 632,96 грн, отже з урахуванням часткової оплати вихідної допомоги в розмірі 136 206,00 грн, відповідач мав сплатити 390426,96 грн, згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП у день звільнення позивача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач вказує на те, що відповідно до наказу від 14.05.2020 № 14-к «Про звільнення ОСОБА_1 » головним бухгалтером АТ «ОГХК» проведено усі остаточні розрахунки з ОСОБА_1 у строки, визначені законодавством.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 справу № 753/16875/21 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

11.11.2024 суддя Демидова А.М. заявила самовідвід від розгляду справи № 753/16875/21. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що родич її близької особи розглядав дану справу.

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 заяву судді Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 753/16875/21 задоволено. Матеріали справи № 753/16875/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2024 справу № 753/16875/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21. Призначено справу № 753/16875/21 до розгляду у судовому засіданні 17.12.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2024, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці з 09.12.2024, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 05.12.2024, для розгляду справи № 753/16875/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2024 прийнято справу № 753/16875/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Явка учасників у судове засідання та позиція учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 17.12.2024 в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судове засіданні 17.12.2024 просив рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 19.09.2017 між Міністерством економічного розвитку і торгівлі, яке є вищим органом Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», та ОСОБА_1 як заступником голови правління публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» укладено Контракт № 30, яким сторони закріпили в письмовій формі всі умови, про які дійшли згоди та на підставі якого член правління буде виконувати свої обов`язки.

Сторони визнали, що за своїм змістом цей контракт є цивільно-правовим договором.

Відповідно до п. 4.4.3.1 Контракт припиняється за рішенням Загальних зборів Товариства.

Пунктом 4.5 Контракту визначено, що у разі припинення цього Контракту з підстав, що передбачені пунктом 4.4.3.1 пункту 4.4 цього Контракту, заступнику голови правління виплачується вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Наказом Мінекономрозвитку України від 22.12.2018 № 1955 було змінено тип ПАТ «ОГХК» на АТ «ОГХК».

Наказом Мінекономрозвитку України від 09.10.2019 № 187 функцію управління пакетом акцій АТ «ОГХК» було передано Фонду державного майна України.

Наказом Фонду державного майна України від 19.03.2020 № 513 «Щодо правління акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та у відповідності до ст. 49 Закону України Про акціонерні товариства», ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. 5 Закону України «Про Фонд Державного майна України», Статуту AT «ОГХК» припинені повноваження ОСОБА_1 - заступника голови правління AT «ОГХК» та прийнято рішення про розірвання з нею укладеного контракту.

Відповідно до наказу Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 03.04.2020 № 49 «Про виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 » зобов`язано бухгалтерію виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, відповідно до п. 4.5 Контракту.

Згідно з платіжним дорученням від 06.04.2020 № 5479 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано 158 907 грн, у тому числі 136 206 грн вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Відповідно до наданої Публічним акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» довідки від 12.11.2021 №12-11/2021 ОСОБА_1 виплачена сума вихідної допомоги у розмірі 136 206,00 грн та 113 860,85 грн компенсації за невикористану відпустку.

Наказом Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 14.05.2020 № 14-к звільнено ОСОБА_1 з посади заступника голови правління 14.05.2020, у зв`язку з припиненням повноважень згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України.

Пунктом 3 наказу Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 14.05.2020 № 14-к зобов`язано головного бухгалтера ОСОБА_2 провести усі остаточні розрахунки з ОСОБА_1 у строки, визначені законодавством (т. 1, а.с. 10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про виплату вихідної допомоги позивач посилалась на ст. 44 КЗпП України та просила її стягнути у зв`язку з тим, що позивача було звільнено на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 та виплачено їй вихідну допомогу у квітні 2020 року.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновків місцевого господарського суду про відсутність у відповідача обов`язку перед позивачем з виплати вихідної допомоги.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що до Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з даним позовом звернулась лише 18.08.2021, тобто з пропуском встановленого законом строку. Заяви про поновлення зазначеного строку матеріали справи не містять.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 753/16875/21, з урахуванням ухвали від 22.10.2024, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі № 753/16875/21 скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 28 812,52 грн судового збору за подання касаційної скарги. Доручено Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ. Постановлено справу № 753/16875/21 надіслати до Господарського суду міста Києва для видачі наказу, після чого передати до Північного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі № 753/16875/21, Верховний Суд у постанові від 10.10.2024 вказав на те, що апеляційний господарський суд в порушення положень закону не врахував те, що позов у цій справі позивачем було подано до суду під час дії на території України карантину, а відтак, безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції про пропуск позивачем встановленого законом строку для звернення до суду з відповідним позовом і відсутність заяви про поновлення зазначеного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, у редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Статтею 116 КЗпП України унормовано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже здійснені відповідачем виплати позивачу у квітні 2020 року, суперечать вимогам ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Тобто для розрахунку вихідної допомоги позивачу мала бути врахована її заробітна плата за березень-квітень 2020 року (останні два місяці роботи ОСОБА_1 ).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду про відсутність у відповідача обов`язку перед позивачем про сплату вихідної допомоги, помилковим, оскільки при вирішенні спору, судом першої інстанції не враховано правового висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794св18), за змістом якого усі виплати включаються до розрахунку середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до Довідки № 46 від 13.07.2023, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата працівника в розрахунку на 1 робочий день становила 2 884,67 грн.

Відтак середній заробіток позивача за березень - квітень 2020 року складав: 60 578,07 грн (2 884,67 грн*21 дн.),

де: 21 дн. - середньомісячне число робочих днів в березні-квітні 2020 року;

2 884,67 грн - середньоденна заробітна плата за березень-квітень 2020 року.

2 884,67 грн = (57 693,38 грн.+ 34 616,04 грн.)/(20 дн +12 дн.).

Тобто, відповідач мав нарахувати і виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 363 468,42 грн (60 578,07 грн *6).

Враховуючи, що відповідачем 06.04.2020 виплачено лише частину вихідної допомоги в розмірі 136 206,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5479, відповідач не доплатив ОСОБА_1 вихідну допомоги в розмірі 227 262,42 грн (363 468,42 грн - 136 206,00 грн).

Приписами статті 117 КЗпП України, у редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, унормовано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на встановлених факт порушення відповідачем з виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягав компенсації позивачці зі сторони роботодавця - АТ «ОГХК» становить 778 860,90 грн (2 884,67 грн*270 робочих днів (заявлений позивачем період).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, у редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012).

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 вирішено в аспекті конституційного звернення положення частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 559/321/16-ц (провадження №14-367цс18) встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін.

Вказаний строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку, оскільки відповідно до частини першої статті 9 ЦК України норми цього Кодексу у трудових спорах можуть застосовуватися лише субсидіарно, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тоді як строки звернення до суду у КЗпП України передбачені окремо.

Наявний у матеріалах справи супровідний лист АТ «ОГХК» від 14.05.2020 № 186/14-05, зі змісту якого вбачається про ознайомлення позивачки з наказом 14.05.2020 в приміщенні офісу АТ «ОГХК».

Разом з тим такий лист не може бути взятий судом до уваги, оскільки відповідачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження направлення такого листа з копією наказу на адресу ОСОБА_1 .

Натомість позивач у поданій нею позовній заяві вказує, що 20.06.2020 отримала копію наказу від 14.05.2020 № 14-к, про її звільнення з посади заступника голови правління з 14.05.2020, у зв`язку з припиненням повноважень, згідно пункту 5 статті 41 КЗпП України.

Тобто з 20.06.2020 позивачка дізналась про звільнення та порушення свого права щодо розрахунків при звільненні.

Підтвердженням факту обізнаності ОСОБА_1 зі звільненням з червня 2020 року свідчить і долучена ОСОБА_1 до позовної заяви Довідка від 23.06.2020 № 269/23-06 про середній заробіток, яка видана ОСОБА_1 , та яка сформована для подання за місцем призначення, а до Дарницького районного суду м. Києва позивачка ОСОБА_1 з даним позовом звернулась 18.08.2021.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, місцевий загальний суд може поновити ці строки.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що заявлення клопотання про поновлення строку позовної давності не є необхідним, оскільки строк звернення до суду не пропущено, враховуючи наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" визначено, що з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Тобто, запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи те, що з 02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії, дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду в межах строку, який під час карантину не сплив.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 227 262,42 грн вихідної допомоги та 778 860,90 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 240, 244, 267-270, 273, 275, 277, 281, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі № 753/16875/21 скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3; фактична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 35; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 227 262,42 грн вихідної допомоги та 778 860,90 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Справу № 753/16875/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 16.01.2025, у зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім