РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024Справа № 910/9313/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України

про стягнення 444 661 097,45 грн,

Представники учасників справи:

від позивача: Лисенко С.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача: Прохоров Ю.Г.,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 444 661 097,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2302/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 в частині повного та своєчасного здійснення розрахунків за отримані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.08.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9313/24, підготовче засідання призначено на 18.09.2024; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

29.08.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який містив, зокрема, клопотання про продовження процесуального строку на подання доповнення до відзиву на позовну заяву на 15 днів - до 15.09.2024 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку для подання доповнення до відзиву.

06.09.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.09.2024 до суду через систему Електронний Суд від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В підготовче засідання 18.09.2024 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, заяв/клопотань до суду не подавав.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 18.09.2024 заявив клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінету Міністрів України, просив долучити таке клопотання у письмовому вигляді до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2024 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України. Встановлено третій особі строк для подання письмових пояснень по суті спору. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 30.10.2024.

24.09.2024 до суду через систему Електронний Суд від представника позивача надійшла заява про участь у призначеному на 30.10.2024 підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 вищевказану заяву представника позивача задоволено, вирішено забезпечити участь адвоката Лисенка С.В. у призначеному на 30.10.2024 підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

В підготовче засідання 30.10.2024 з`явилися представники сторін. Представник третьої особи не з`явився.

У зв`язку із встановленими обставинами щодо не направлення позивачем копії позовної заяви із доданими до неї документами третій особі, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 27.11.2024, зобов`язавши позивача виконати вимоги ухвали суду від 18.09.2024 щодо направлення третій особі копій матеріалів позовної заяви.

31.10.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла заява із доказами направлення третій особі копії позовної заяви із доданими до неї документами.

01.11.2024 до суду через систему Електронний Суд від представника позивача надійшла заява про участь у призначеному на 27.11.2024 підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 вищевказану заяву представника позивача задоволено, вирішено забезпечити участь адвоката Лисенка С.В. у призначеному на 27.11.2024 підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

11.11.2024 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позовної заяви.

В підготовчому засіданні 27.11.2024, у яке з`явилися представники сторін, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відмовив у задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання, закрив підготовче провадження у даній справі та призначив її до розгляду по суті на 23.12.2024.

05.12.2024 до суду через систему Електронний Суд від представника позивача надійшла заява про участь у призначеному на 23.12.2024 судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 вказану заяву представника позивача задоволено, вирішено забезпечити участь адвоката Лисенка С.В. у призначеному на 23.12.2024 судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

19.12.2024 до суду через систему Електронний Суд від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 210 287 467,56 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В судове засідання 23.12.2024 з`явились представники сторін, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаного учасника справи.

Представник позивача в судовому засіданні 23.12.2024 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити. Водночас, представник відповідача просив суд не приймати рішення у цій справі до вирішення іншої справи, результати якої матимуть значення для вирішення даного спору.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду даної справи до вирішення іншої судової справи, через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23.12.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» (постачальник універсальних послуг) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (замовник) укладено договір № 2302/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 (зі змінами) (надалі - Положення про ПСО).

Строк надання послуг - з 01.10.2021 по 30.04.2025 (п. 3 договору, в редакції додаткової угоди № 3770/04/24 від 03.06.2024).

Пунктом 4 Договору передбачено, що загальна вартість послуг визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього Договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

До 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до цього Договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу (п. 6 Договору).

Відповідно до п. 7 Договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього Договору, та сумою перших п`яти платежів.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різницю до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про ПСО на підставі фактичних даних (п. 8 Договору).

Згідно з п. 10 Договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 30.04.2025 (п. 34 договору, в редакції додаткової угоди № 3770/04/24 від 03.06.2024).

Як зазначено позивачем та встановлено судом, у 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» зверталося до суду із позовними вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості за Договором за надання протягом березня 2022 року - червня 2023 року послуг із забезпечення доступності електричної енергії відповідачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі № 910/1954/23 закрито провадження у справі в частині позовних вимог первісного позову про стягнення 396 139 575,83 грн боргу. Решту позовних вимог первісного позову задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» (25006, Кіровоградська обл. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 78; код 42132581) основний борг в розмірі 319 455 232, 35 грн, 3% річних в розмірі 25 478 547,36 грн, інфляційні втрати в розмірі 85 061 804,84 грн. У решті позовних вимог первісного позову відмовлено. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Гарантований покупець» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» про тлумачення абзацу 1 пункту 16 Договору щодо неможливості нарахування пені за несвоєчасне внесення першого - п`ятого платежів згідно з п. 7 договору.

Позивач зазначає, що станом на 25.07.2024 заборгованість за Договором та вказаним рішенням суду у справі № 910/1954/23 не була погашена, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3% річних у розмірі 15 886 270,42 грн та інфляційні втрати у розмірі 28 556 865,21 грн за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за період, що не входив до позовних вимог у зазначеній справі, а саме з 01.07.2023 по 23.07.2024, які заявлено до стягнення з відповідача за даним позовом.

Крім того, позивачем за даним позовом заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у загальному розмірі 352 082 484,09 грн за надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за Договором за липень та серпень 2023 року, а також 3% річних у розмірі 15 245 631,41 грн та інфляційні втрати у розмірі 32 889 846,32 грн за прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань протягом липня 2023 року - червня 2024 року.

Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що надання послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів є неможливим без укладення між ДП «НАЕК «Енергоатом» та Гарантованим покупцем договору про надання послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем, що свідчить про пов`язаність вказаних осіб між собою грошовими зобов`язаннями. Так, відповідач вказує про наявність відкладальної обставини, яка передбачена пп. 2 п. 8 Положення про ПСО, а саме, що гарантований покупець оплачує вартість надання постачальниками універсальних послуг, послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом». Водночас, факт заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом», який встановлений у рішенні Господарського суду Кіровоградської області від 03.04.2024 у справі № 912/303/24 виключає можливість повного та своєчасного проведення відповідачем розрахунків за Договором.

Крім того, відповідач зазначає про некоректне нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на прогнозні обсяги послуги після заміни прогнозного обсягу послуги на фактичний, а також про наявність підстав для зменшення розміру вказаних нарахувань до 1% від стягнутої суми.

Пояснення третьої особи по суті позовних вимог є аналогічними за змістом відзиву відповідача на позов.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором № 2302/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021.

Судом встановлено, що змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача надати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, який породжує обов`язок відповідача прийняти вказані послуги та оплатити їх в строки визначені Договором.

Як було встановлено у справі № 910/1954/23, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором зі сплати наданих позивачем протягом березня 2022 року - червня 2023 року послуг виконав неналежним чином, розрахувавшись з позивачем лише частково, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором № 2302/02/21 від 15.09.2021 у сумі 319 455 232, 35 грн.

Вказану суму коштів основного боргу, а також 3% річних у розмірі 25 478 547, 36 грн, інфляційні втрати у розмірі 85 061 804, 84 грн було стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» за рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1954/23, яке набрало законної сили.

За положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, суд зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1954/23, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Суд констатує, що доказів сплати відповідачем на користь позивача суми основного боргу в розмірі 319 455 232,35 грн суду не представлено, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами тверджень позивача про непогашення вказаної суми коштів.

Крім того, позивач зазначає про те, що відповідач продовжує порушення взятих на себе зобов`язань згідно з Договором, у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість у загальному розмірі 352 082 484,09 грн за липень, серпень 2023 року.

Так, суд встановив, що згідно з актом № 07.23/08 від 31.07.2023 приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до Договору позивачем надано послуги у липні 2023 року на суму 180 709 329,85 грн, а згідно з актом № 08.23/08 від 31.08.2023 приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до Договору позивачем надано послуги в серпні 2023 року на суму 211 893 213,02 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, а отже, суд доходить висновку, що позивачем якісно та у повному обсязі надано послуги за Договором у вказаній період, з якими відповідач погодився.

При цьому, позивач зазначив, що відповідач частково провів розрахунок за надані послуги у липні та серпні 2023 року, у зв`язку з чим заборгованість останнього за липень 2023 року складає 169 856 763,69 грн, за серпень 2023 року - 182 225 720,40 грн, що підтверджується також підписаним сторонами Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.05.2024.

З урахуванням викладеного, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані у липні-серпні 2023 року послуги становить 352 082 484,09 грн, яка підтверджена матеріалами справи.

Водночас, відповідачем було подано до суду заяву про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 210 287 467,56 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині.

Суд встановив, що після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 210 287 467,56 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 12.11.2024 № 419 504, від 20.11.2024 № 426 300, від 22.11.2024 № 427 164, від 27.11.2024 № 428 062, від 29.11.2024 № 429 008, від 04.12.2024 № 429 056, від 10.12.2024 № 429 941, від 10.12.2024 № 429 940, від 12.12.2024 № 429 986.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, оскільки відповідач сплатив борг у загальному розмірі 210 287 467,56 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/9313/24 в частині стягнення основного боргу у зазначеній сумі, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Враховуючи наведене, несплаченою залишається заборгованість у розмірі 141 795 016,53 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за Договором в частині повної та своєчасної сплати коштів за надані позивачем у липні, серпні 2023 року послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з останнього коштів основного боргу у розмірі 141 795 016,53 грн підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про наявність відкладальної обставини для здійснення розрахунків з позивачем суд зазначає таке.

Підпунктом 2 п. 8 Положення про ПСО передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

У відповідності до вимог п. 5 Положення про ПСО, до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у ДП «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

З аналізу зазначених норм вбачається, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів. Така позиція неодноразово підтверджувалась Верховним Судом, зокрема, у справах №№ 910/1294/23, 910/1597/23, 910/18075/23.

У постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 Верховний Суд зазначив, що «вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її не можливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), так як відповідне може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту. При цьому зміст положень наказу Міністерства енергетики України №114 від 13.03.2022 «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам системи розподілу та постачальникам універсальних послуг» не можна розглядати як такий, що сам по собі скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483 (в редакції постанови КМУ від 11.08.2021 №859), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення. Отже, висновки скаржника про те що, дією наказу Міністерства енергетики України №114 від 13.03.2022 не скасовується підп. 2 п. 8 Положення, є правильними, але при цьому він не врахував, що у спірних правовідносинах, врегульованих Положенням, також відсутні і підстави для зміни п. 5 того самого Положення відповідним наказом, що було враховано судами попередніх інстанцій у прийнятті рішення».

Відтак, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач має перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергію, закуплену за результатами проведення електронних аукціонів, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі пп. 2 п. 8 Положення про ПСО.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 31 131 901,83 грн та інфляційні втрати у загальному розмірі 61 446 711,53 грн за загальний період прострочення з 01.07.2023 по 23.07.2024.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за весь час прострочення виконання зобов`язання за період березень-червень 2023 року (який не входив до предмету розгляду у справі № 910/1954/23), починаючи з 01.07.2023 по 23.07.2024, суд встановив, що розрахунок 3% річних частково є арифметично неправильним, що призвело до нарахування надмірних сум до стягнення, а саме за періоди прострочення з 17.01.2024 по 24.04.2024 (на суму боргу в розмірі 371 602 481,72 грн) та з 25.04.2024 по 23.07.2024 (на суму боргу в розмірі 319 455 232,35 грн).

Здійснивши власний перерахунок 3% річних, нарахованих на прострочені відповідачем суми основного боргу за березень-червень 2023 року, суд встановив, що обґрунтованим розміром вказаних нарахувань є 15 871 552,35 грн, а не 15 886 270,42 грн, як визначено позивачем. Водночас, суд зазначає, що розрахована за вказаний період сума інфляційних збитків в розмірі 28 556 865,21 грн є правильною.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за порушення договірних зобов`язань зі сплати коштів за надані позивачем протягом липня 2023 року - червня 2024 року послуги суд зазначає таке.

Так, із наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів вбачається, що позивач надавав відповідачу послуги за Договором у період з липня 2023 року по травень 2024 року.

При цьому, доказів надання позивачем та прийняття відповідачем послуг у червні 2024 на зазначені у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суми (відповідного акту приймання-передачі) матеріали справи не містять, а тому суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку вказаних нарахувань за червень 2024 року, у зв`язку з чим в частині нарахованих 3% річних у розмірі 89 049,47 грн суд відмовляє.

Що стосується заперечень відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем 3% річних та інфляційні втрати за період, після заміни прогнозних обсягів на фактичні, то суд зазначає наступне.

Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений п. 7 Договору, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

Тому при розрахунку оплати за надані послуг відповідач зобов`язаний використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у відповідача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Відповідач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 та постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №904/5899/21).

Як оплата планової вартості послуги, так і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням з оплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (попередня оплата, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання. Невиконане зобов`язання зі сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

Оскільки Договором визначений саме такий порядок розрахунків за надану послугу як оплата планових платежів та оплата за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання відповідачем як зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 ЦК України.

Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 та постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21 та від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, а також в постанові від 23.11.2023 у справі № 925/654/22.

Суд із дослідження розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми простроченого зобов`язання відповідача із оплати боргу за надані протягом липня 2023 року - червня 2024 року послуги, встановив, що до моменту підписання акту приймання-передачі компенсаційні виплати нараховувалися на прогнозовані показники вартості послуг, а після підписання відповідних актів база нарахування змінювалася на суми фактичної заборгованості. При цьому, позивачем при розрахунку враховувались часткові оплати та підписані сторонами акти зарахування зустрічних однорідних вимог.

До прикладу: згідно з розрахунку платежів прогнозованої вартості послуг за липень 2023 року становить 231 341 655,78 грн, а сума кожного з п`яти платежів складає 46 268 331,16 грн (20%).

У період з 14.07.2023 по 31.07.2023 відповідачем було сплачено 10 852 566,16 грн (2 713 141,54 грн, 2 713 141,54 грн, 5 426 283,08 грн).

Різниця між прогнозованою вартістю та фактичною оплатою становить - 220 489 089,62 грн.

Шостий платіж (як різниця між вартістю послуг за актом приймання-передачі та прогнозованою вартістю (сума перших п`яти платежів) становить "-" 50 632 325,93 грн.

Оскільки позивачем було надано послуг менше за прогнозовані показники на 50 632 325,93 грн, прогнозовану вартість послуг з урахуванням часткових оплат було зменшено на вказану суму.

Таким чином, фактична сума заборгованості за послуги за липень 2023 року становить 169 856 763,69 грн.

Зі змісту розрахунку вбачається, що після 31.07.2023 компенсаційні виплати нараховувалися на фактичну заборгованість.

Аналогічний підхід застосовано позивачем у решті розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочені суми заборгованості за серпень 2023 року - травень 2024 року.

Таким чином, доводи відповідача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму прогнозованої вартості послуг після підписання актів приймання-передачі послуг є безпідставними.

В свою чергу, суд зауважує, що відповідач, посилаючись на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, свого контррозрахунку цих нарахувань суду не представив.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних за липень 2023 року - травень 2024 року, суд встановив, що позивач допустився арифметичних помилок у розрахунках за жовтень 2023 року (за перерахунком суду без зміни визначених позивачем періодів загальна сума 3% річних складає 455 589,01 грн, а не 474 111,84 грн) та за січень 2024 (за перерахунком суду без зміни визначених позивачем періодів загальна сума 3% річних складає 376 271,71 грн, а не 377 282,47 грн). Решта сум 3% річних визначені позивачем правильно. Відтак, за вказаний період прострочення загальна сума 3% річних складає 15 137 048,33 грн.

Отже, загальна сума 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання своїх грошових зобов`язань протягом березня 2023 року - травня 2024 року становить 31 008 600,68 грн (15 871 552,35 грн+15 137 048,33 грн).

Щодо інфляційних втрат, суд встановив, що здійснені позивачем розрахунки цих нарахувань не є арифметично правильними та здійснені без урахування сталої практики Верховного Суду щодо методики нарахування інфляційних втрат, а саме, у деяких періодах прострочення в межах розрахунків за вересень 2023 року, жовтень 2023 року, січень 2024 року, березень 2024 року, квітень 2024 року, травень 2024 року.

Так, у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Так, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат за визначені позивачем періоди відповідно до вищенаведеної методики, суд встановив, що обґрунтованою сумою таких нарахувань, нарахованих на прострочені суми основного боргу за період з липня 2023 року по травень 2024 року, є 29 426 718,04 грн.

Водночас, із урахуванням суми інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань у березні-червні 2023 року, яка становить 28 556 865,21 грн, загальна сума інфляційних втрат, що підлягають стягненню з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь позивача становить 57 983 583,25 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що 3% річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, з огляду на що у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд зазначає, що викладена правова позиція у вказаній справі щодо права суду зменшувати розмір процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, у даному випадку не може бути застосована, оскільки у зазначеній постанові судом була надана оцінка правовідносинам, в яких сторони в договорі збільшили розмір відсотків річних, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У той же час у даній справі розмір відсотків річних сторонами у договорі не збільшувався, порівняно з розміром, визначеним у ст. 625 Цивільного кодексу України, застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України здійснено з урахуванням 3 % річних, що відповідає чинному законодавству України.

Порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних судом у спірних правовідносинах не встановлено.

Крім цього, як було зауважено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами.

Таким чином у справі, що розглядається, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, судом не встановлено та не доведено відповідачем. До того ж загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення, не перевищує розміру основного боргу.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. При цьому, законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заперечення проти позовних вимог та вимога про одночасне звернення відповідача із клопотанням про зменшення компенсаційної нарахувань є проявом суперечливої недобросовісної поведінки та порушення принципу добросовісності.

Оскільки господарським судом не встановлено підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення компенсаційних виплат.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2023 у справі № 914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість в повному обсязі, а викладені у поданих заявах по суті спору заперечення щодо пред`явлених позовних вимог суд вважає не обґрунтованими з урахуванням вищевикладених висновків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності зі встановленими обставинами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, суд відзначає, що усі інші доводи та заперечення сторін не спростовують зроблених судом висновків та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд вважає, що у даній справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Втім, зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено максимальну ставку судового збору, а також, враховуючи, що розмір задоволених позовних вимог також охоплює максимальну ставку судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 847 840,00 грн (з урахуванням коефіцієнта 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/9313/24 в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 210 287 467,56 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» (вул. Велика Перспективна, 78, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ідентифікаційний код 42132581) основний борг у розмірі 141 795 016,53 грн, 3% річних у розмірі 31 008 600,68 грн, інфляційні втрати у розмірі 57 983 583,25 грн та судовий збір у розмірі 847 840,00 грн.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.01.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко