РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2024Справа № 910/268/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Старовойтову Є.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (вул. Мельникова, буд. 53, м. Київ, 04050)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

2) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

3) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 )

4) Всеукраїнська громадська організація "Академія технологічних наук України" (пр-т Академіка Глушкова, буд. 42, м. Київ, 03187, )

про визнання протиправною бездіяльність, визнання договору укладеним та стягнення 9574127,72 грн.

Представники сторін:

від позивача: Новак Н.Ю.

від відповідача: Волкодав І.Ю.

від третьої особи 1: не з`явився.

від третьої особи 2: не з`явився.

від третьої особи 3: не з`явився.

від третьої особи 4: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Гр. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Всеукраїнської громадської організації "Академія технологічних наук України", в якому просив (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_1 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук;

- визнати протиправними дії відповідача щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 року у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій, а також на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства;

- визнати укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між сторонами щодо обов`язкового викупу належних позивачеві 40 простих іменних акцій товариства за ціною 234 213,33 грн. за 1 акцію на загальну суму 9 368 533,33 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви;

- стягнути з відповідача заборгованість з оплати вартості акцій у сумі 9 723 382,57 грн., з яких: 9 368 533,33 грн. - вартість акцій, 251 795,38 грн. - 3% річних та 103 053,86 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправну відмову відповідача в укладанні договору про викуп акцій між емітентом та акціонером у випадку, якщо акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про надання згоди на вчинення товариством значних правочинів, із формальним посиланням на невідповідність чинному законодавству його примірника договору та не затвердженням загальними зборами акціонерів ринкової вартості майна, чим порушено статті 36, 69 Закону України "Про акціонерні товариства". Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо викупу належних позивачу акцій підлягає визнанню протиправною, а його вимоги про визнання договору про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій таким, що укладений.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року у справі №910/268/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_1 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук. Визнано протиправними дії ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 року у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій та на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства. Визнано укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між ОСОБА_1 та ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних позивачу 40 простих іменних акції за ціною 81 430,00 грн. за 1 акцію на загальну суму 3 257 100,00 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 152 767,35 грн., в іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 року у справі №910/268/20 скасовано частково та ухвалено нове рішення. Викладено резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 року у справі №910/268/20 у наступній редакції:

"1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ідентифікаційний код 23151351) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 57 525 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять), 56 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 130 425 (сто тридцять тисяч чотириста двадцять п`ять) 12 грн. витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи. 3. В іншій частині вимог заяви відмовити."

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 року у справі № 910/268/20 видано відповідно накази від 20.03.2024 року.

Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 року у даній справі касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрито. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано, а справу №910/268/20 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 залишено без змін.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 року справу № 910/268/20 передано на розгляд судді Селівону А. М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 року суддею Селівоном А.М. прийнято справу № 910/268/20 до свого провадження, розгляд справи № 910/268/20 постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання у справі.

Окрім цього, вказаною ухвалою від 15.07.2024 року у зв`язку з надходженням на адресу Господарського суду міста Києва 04.07.2024 запиту Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.07.2024 № 30-11/910/268/20/370/2024 від 03.07.2024 про витребування матеріалів справи № 910/268/20 за наслідками надходження заяви гр. ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20, на підставі розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у справі № 910/268/20 до розгляду Верховним Судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20 та повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Додатковою постановою Верховного Суду від 21.08.2024 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/268/20 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), понесених у зв`язку з перегляд справи в суді касаційної інстанції. Видачу наказу доручено Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/268/20 повернуто до Господарського суду міста Києва.

На примусове виконання додаткової постанови Верховного Суду від 21.08.2024 року у справі № 910/268/20 Господарським судом міста Києва 29.08.2024 року видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 поновлено провадження у справі № 910/268/20, підготовче засідання у справі призначено на 07.11.2024 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання через канцелярію суду28.10.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2024 року представником позивача подані письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024 року по суті спору, з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 910/268/20, з доказами надсилання на адреси учасників справи, в яких позивач надає пояснення щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року, а також просить стягнути з відповідача 456 707,88 грн. процентів річних та 1 547 122,50 грн. втрат від інфляції за період 23.06.2019 року - 23.02.2024 року, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 07.11.2024 року з метою надання третім сторонам можливості подання письмових пояснень по справі судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 28.11.2024 року.

Окрім цього, у вказаному судовому засіданні уповноважений представник відповідача повідомив суд про відсутність намірів реалізації права на подання письмових пояснено щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/268/20 та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.12.2024 року.

У судове засідання з розгляду справи по суті 19.12.2024 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Треті особи 1-3 особисто та/або їх уповноважені представники, а також уповноважений представник третьої особи 4 у судове засідання з розгляду справи по суті 19.12.2024 не з`явились.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Про дату, час та місце проведення судового засідання 19.12.2024 року відповідно до норм ст. 6 ГПК України третя особа 2 - гр. ОСОБА_3 повідомлена належним чином шляхом надсилання копії ухвали суду від 28.11.2024 про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду по суті справи № 910/268/20 до електронного кабінету останньої, факт отримання якої 17.12.2024 року підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа до електронного кабінету учасника справи.

При цьому, оскільки згідно бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено відсутність у третіх осіб 1, 3, 4 реєстрації електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), з метою повідомлення останніх про закриття підготовчого провадження у справі № 910/268/20 та призначення судового засідання з розгляду справи по суті, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 28.11.2024 року була направлена судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження третьої особи 4: пр-т Академіка Глушкова, буд. 42, м. Київ, 03187, яка відповідає даним щодо громадської організації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також адреси реєстрації третіх осіб 1 та 3: вул. Різницька, буд. 8, кв. 13, м. Київ, 01011 та вул. Васильківська, буд. 16, м. Київ, 03110, відповідно.

Наразі, докази вручення копій ухвали суду від 28.11.2024 року про призначення судового засідання з розгляду справи по суті станом на час проведення судового засідання 19.12.2024 року до суду не повернуті.

Судом здійснено запити з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення: № 524 третій особі 1, в якому зазначено, що станом на 19.12.2024 року поштове відправлення не доставлене отримувачу; № 532 третій особі 3, згідно якого станом на 19.12.2024 року поштове відправлення покинуло логістичний центр; № 567, згідно якого поштове відправлення станом на 19.12.2024 року перебуває у логістичному центрі та адресатам не вручені.

Електронні адреси та/або інші поштові адреси, за якими можна встановити місцезнаходження третьої особи 4 та місце реєстрації (проживання) третіх осіб 1, 3, матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або згідно Єдиного державного демографічного реєстру, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе господарський суд зазначає, що треті особи 1, 3, 4 не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про призначення розгляду справи № 910/268/20 по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження/місця реєстрації третіх осіб 1, 3, 4 та повідомлення їх про розгляд справи судом.

Про поважні причини неявки в судове засідання 19.12.2024 року третіх осіб 1-3 особисто та/або їх уповноважених представників, а також уповноваженого представника третьої особи 4 суд не повідомлено.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 19.12.2024 року представником позивача 19.12.2024 року через канцелярію суду подано клопотання № 12/14 від 19.12.2024 року про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій актів приймання - передачі правової допомоги № 2 від 28.11.2024 року та № 3 від 19.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 10/19 від 09.05.2019 року.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від позивача станом на 19.12.2024 року до суду не надходило.

В свою чергу, на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2024 року у справі № 910/268/20 відповідачем та третіми особами 1-4 не надано письмових пояснень щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у даній справі.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача та третіх осіб 1-4 на час розгляду справи по суті 19.12.2024 року до суду також не надходило.

Поряд із цим суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача та третіх осіб на час розгляду справи по суті 19.12.2024 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання пояснень щодо суті спору та/або про наміру вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

В свою чергу суд наголошує, що відкладення розгляду справи або оголошення перерви є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, оскільки відповідач та треті особи 1-4 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, третіми особами не забезпечено явку представників в судове засідання та відповідачем і третіми особами не надано будь-яких письмових пояснень з урахуванням висновків постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті в частині, що переглядається судом, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи 19.12.2024 року виключно за наявними матеріалами та за відсутності третіх осіб 1-3 та/або їх уповноважених представників, а також уповноваженого представника третьої особи 4.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.12.2024 року уповноважений представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві та письмових поясненнях щодо суті спору з урахуванням постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у даній справі.

Уповноважений представник відповідача у судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.12.2024 року проти позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляції заперечував та просив відмовити в задоволенні позову у відповідній частині.

Також розглянувши в судовому засіданні 19.12.2024 року подані представником позивача 28.10.2024 року письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024 року судом встановлено за змістом останніх, що позивачем збільшено ціну позову в частині майнових вимог до 2 003 830,38 грн. шляхом збільшення як розміру заявлених процентів річних до 456 707,88 грн. та втрат від інфляції до 1 547 122,50 грн., так і змінення періоду їх нарахування - 23.06.2019 року - 23.02.2024 року.

Суд зазначає, що згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, відповідно до приписів ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно ч. 4 вказаної статті у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмету, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмету або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною 3 цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого засідання при первісному розгляді справи.

Судом роз`яснюється, що предметом позову є матеріально-правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю - вже новий позов. Такі вимоги можуть бути предметом лише іншого самостійного (окремого) позову, що подається в передбаченому ГПК України порядку.

В свою чергу, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі ст. 163 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Відтак, з урахуванням змісту позовних вимог (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, подану 01.08.2023 року), суд розцінює письмові пояснення позивача № 10/28 від 26.10.2024 року як одночасну зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині нарахування процентів річних та втрат від інфляції.

В той же час, враховуючи диспозитивність норми ст. 46 ГПК України щодо можливості та строків звернення позивача з заявами про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову під час нового розгляду справи, за відсутності відповідних клопотань, заявлених з дотриманням вказаних норм, судом відповідна заява позивача в частині збільшення розміру процентів річних та втрат від інфляції, а також зміни підстав позову не приймається, відтак подальший розгляд справи здійснюється в межах заявлених вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої 01.08.2023 року.

В свою чергу, з урахуванням наданих представником позивача в судовому засіданні 19.12.2024 року усних пояснень суд наголошує на помилковості ототожнення останнім викладених в постанові від 26.06.2024 року вказівок Верховного Суду у даній справі № 910/268/20 щодо права здійснення судом власного перерахунку заявлених позивачем 3 % річних та інфляційних втрат з огляду на встановлену ціну позову, зі зміною фактичних обставин справи під час нового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 46 зумовлюють можливість зміни підстав позову.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.12.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень частин 1, 3статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами; під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За визначенням частини 1 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

В свою чергу, акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Як встановлено судом під час попереднього розгляду справи № 910/268/20, позивач - гр. ОСОБА_1 є акціонером-засновником ПАТ «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України», у власності якого перебуває 40 (сорок) простих бездокументарних іменних акцій, що становить 13,3333 % від загальної кількості акцій товариства.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Згідно з положеннями статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства" значний правочин, правочин, щодо якого є заінтересованість, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.

Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства з моменту вчинення цього правочину.

Загальні збори ПАТ «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України» відбулися 23.04.2019 року з визначеним порядком денним, в яких попередньо належним чином зареєструвавшись брав участь позивач та голосував за питаннями порядку денного.

Так, пунктом 7 Порядку денного загальних зборів розглядалося питання про затвердження значних правочинів, що укладалися Товариством в ході поточної господарської діяльності протягом року, проект рішення: «Схвалити значні правочини, які перевищували 10 відсотків вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності за 2018 рік та вчинялись Товариством у ході поточної діяльності з дати проведення минулих чергових загальних зборів протягом 2018 і 2019 років до дати проведення цих зборів, а саме: правочини відповідно до контракту на надання медичних та біофізичних послуг № SIP 05-3-015 від 17.09.2004 р.»

Простою більшістю голосів акціонерів, що взяли участь у голосуванні по п. 7 порядку денного загальних зборів Товариства схвалено значні правочини, які перевищували 10 відсотків вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності за 2018 рік та вчинялись Товариством у ході поточної діяльності з дати проведення минулих чергових загальних зборів протягом 2018 і 2019 років до дати проведення цих загальних зборів, а саме: правочини відповідно до контракту на надання медичних та біофізичних послуг № SIP 05- 3 - 015 від 17.09.2004.

При цьому, як встановлено судом, акціонер ОСОБА_1 голосував проти по питанню п. 7 порядку денного загальних зборів.

У свою чергу, відносини з викупу акцій, що виникають між акціонером та товариством у разі голосування акціонера на зборах проти укладення значного правочину, регулюються статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства".

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому простих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про, зокрема, надання згоди на вчинення товариством значних правочинів.

Акціонерне товариство у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, зобов`язане викупити належні акціонерові акції.

Суд зазначає, що порядок реалізації акціонерами права вимоги обов`язкового викупу акціонерним товариством належних їм акцій встановлений статтею 69 Закону України "Про акціонерні товариства", згідно з частиною першою якого ціна викупу акцій не може бути меншою за ринкову вартість, визначену відповідно до статті 8 цього Закону. Ринкова вартість акцій визначається станом на останній робочий день, що передує дню розміщення в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій. Ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства" ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства» затвердження ринкової вартості майна належить до виключної компетенції наглядової ради.

Частиною третьою статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до частин першої і другої цієї статті. Затверджена вартість майна не може відрізняться більше ніж на 10 відсотків від вартості, визначеної оцінювачем.

З наведеного вбачається, що виключно до повноважень та компетенції наглядової ради (або загальних зборів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом товариства) належить питання затвердження ринкової вартості майна (включно з цінними паперами) акціонерного товариства.

У відповідності до ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» гр. ОСОБА_1 10.05.2019 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про здійснення обов`язкового викупу належних йому простих акцій у кількості 40 (сорока) простих акцій, яку останній отримав 23.05.2019 року, з вимогами про: надання інформації про: ціну викупу акцій; кількість акцій, викуп яких має право вимагати ОСОБА_1 ; загальну вартість викупу акцій акціонерним товариством; строк здійснення акціонерним товариством обов`язку щодо укладення з акціонером - ОСОБА_1 договору та оплати вартості акцій на його користь; у встановлений законом строк здійснення викупу належних ОСОБА_1 іменних простих бездокументарних акцій у кількості 40 (сорок) штук за ціною, встановленою в порядку і спосіб передбачені Законом України «Про акціонерні товариства»; повідомлення про ухвалене рішення письмово на адресу: АДРЕСА_5 .

Відповідно до частини третьої статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов`язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов`язкового викупу яких він вимагає. До письмової вимоги акціонером мають бути додані копії документів, що підтверджують його право власності на акції товариства станом на дату подання вимоги.

Протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій товариство здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов`язкового викупу яких він вимагає (частина четверта статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства").

Отже, право акціонера вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій виникає з моменту прийняття загальними зборами рішення, яке відповідно до частин першої або другої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" є підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, за умови, що такий акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах, на яких прийнято рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, та голосував проти прийняття загальними зборами такого рішення.

Тобто, початком перебігу строку, протягом якого акціонер може подати відповідну письмову вимогу, є прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій. Подання акціонером, у якого виникло право вимагати здійснення обов`язкового викупу належних йому акцій, письмової вимоги до товариства не залежить від надання товариством повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру.

Частиною четвертою статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що оплата акцій здійснюється у грошовій формі, якщо сторони в межах строків, установлених у цій статті, не дійшли згоди щодо іншої форми оплати.

Листом від 03.06.2019 року вих. № 79-А відповідач повідомив позивача, що обов`язковий викуп акцій може бути здійснено за ціною, яка не може бути меншою за ринкову, і для визначення якої необхідно скликати загальні збори товариства, а також листом від 07.06.2019 року вих. №81-А (отримано позивачем 27.06.2019 року) повідомив про скликання загальних зборів акціонерного товариства на 23.07.2019 року, згідно пункту 4 порядку денного яких передбачалось залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості акцій товариства - Правобережна товарна біржа.

Окрім цього, адвокат позивача 07.06.2019 звернувся до відповідача з претензією, яку останній отримав 12.06.2019 року, з вимогою надати інформацію про ціну викупу товариством акцій, належних ОСОБА_1 ; кількість акцій, викуп яких має право вимагати ОСОБА_1 ; загальну вартість викупу акцій товариством; строк здійснення товариством обов`язку щодо укладення з акціонером ОСОБА_1 договору та оплати вартості акцій на його користь, а також позивач 19.07.2019 року - з вимогою про надання інформації в порядку статті 78 Закону України «Про акціонерні товариства», яка отримана відповідачем 20.07.2019 року.

Як встановлено судами у справі № 910/268/20, рішенням позачергових зборів товариства 23.07.2019 року залучено для визначення ринкової вартості акцій товариства суб`єкта оціночної діяльності - КФ ТОВ «Експерт-Аналітик».

В свою чергу, позивач за наслідками здійснення власної оцінки ринкової вартості акцій, відповідно до якої ринкова вартість однієї акції товариства становить не менше 234 213,33 грн., 25.11.2019 року звернувся до відповідача з пропозицією (вимогою) укласти договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру акцій, з доданими примірниками договору від 25.11.2019 року № 1, згідно яких ціна викупу складала 234 213,33 грн. за акцію, у відповідь на яку відповідач листом від 12.12.2019 року вих. № 116А повідомив позивача, що без затвердження загальними зборами акціонерів ринкової вартості акцій, виконавчий орган не наділений повноваженнями для підписання будь - якого договору про обов`язковий викуп акцій.

Річними загальними зборами акціонерів, які відбулися 09.04.2020 року, рішення яких оформлене протоколом від 09.04.2020 року №20, на підставі наданого ТОВ «Експерт-Аналітик» звіту про незалежну оцінку вартості однієї акції товариства, затверджено ринкову вартість простої іменної акції товариства станом на 21.03.2019 року у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію, а також уповноважено Генерального директора ОСОБА_3 на укладання договору про обов`язковий викуп належних акціонеру ОСОБА_1 акцій та на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства.

Як свідчать матеріли справи, позивачем 14.05.2020 року отримано повідомлення акціонерного товариства про реалізацію права обов`язкового викупу акцій та запропоновано ОСОБА_1 у строк до 27.04.2020 року укласти відповідний договір з товариством, з доданим проектом договору про обов`язковий викуп акцій, а також листом від 03.06.2020 року вих. № 12А було повторно запропоновано позивачеві підписати договір про обов`язковий викуп цінних паперів.

Натомість у зв`язку з незгодою акціонера гр. ОСОБА_1 з затвердженою товариством ціною викупу акцій між сторонами виник спір між щодо вартості викупу акцій, який переданий на вирішення суду.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 910/268/20, матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача з проектом договору купівлі-продажу (обов`язкового викупу) акцій в порядку, передбаченому статтею 36 Закону України "Про акціонерні товариства", до дня проведення зборів, тобто, до 23.04.2019 року. Крім того, судами встановлено, що ціна викупу належних позивачеві акцій та загальна вартість цих акцій, яка повинна була обов`язково міститися в цьому проекті, були визначені та затверджені відповідачем тільки 09.04.2020 року (Протокол №20), тобто майже через рік після проведення спірних загальних зборів.

Відтак, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, згідно яких дії відповідача, які полягають в затвердженні загальної вартості акцій позивача тільки після зборів та відсутності належного проекту договору про викуп акцій до зборів, порушують вимоги статті 36 «Про акціонерні товариства», отже, є протиправними.

Отже, колегія суддів касаційного суду, ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у цій частині, у контексті встановлених господарськими судами обставин справи зазначила у постанові від 26.06.2024 року, що суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на правильному застосуванні статті 36 Закону України "Про акціонерні товариства" висновку про порушення ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" порядку затвердження загальної вартості акцій товариства та порядку ознайомлення позивача з проектом договору про викуп (купівлю-продаж) акцій до проведення спірних загальних зборів.

При цьому Верховний Суд в постанові від 26.06.2024 року звернув увагу на вказану в Законі України «Про акціонерні товариства» послідовність дій щодо обов`язкового викупу акцій відповідно до статей 68, 69 вказаного Закону, де першою дією вказано оплату акцій, другою - укладення договору купівлі-продажу акцій (хоча обидві дії мають відбутися в однаковий строк), а також зазначив, що норми ЦК України щодо порядку укладення договору (статті 638, 649) застосовуються з урахуванням особливостей, передбачених статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", адже йдеться про обов`язковий викуп акцій і товариство у випадку настання умов, передбачених у статті 68 згаданого Закону, вже позбавлено права на вільне волевиявлення щодо правочину з купівлі-продажу акцій (воно не може відмовитися від укладання цього правочину), воно обмежене у праві погоджувати з акціонером умови правочину на загальних засадах (такі умови вже визначені статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства" - предмет, порядок визначення ціни, строк розрахунків).

Отже, за висновками Верховного Суду, строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом і він починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп від акціонера, а не з дати укладення договору.

З огляду на встановлені обставини господарські суди дійшли висновку, що відповідач не виконав вимоги статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового викупу акцій товариства, належних позивачу, у встановлений Законом строк (протягом 30 днів з дня отримання вимоги), а відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність ПрАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_1 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук, є обґрунтованими.

В свою чергу, оскільки відповідач після отримання вимоги позивача у встановлений Законом строк (протягом 30 днів з дня отримання вимоги) не оплатив спірні акції та не уклав договір купівлі-продажу (обов`язкового викупу) акцій (протягом 30 днів з дня отримання вимоги), судом касаційної інстанції визнано обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій на підставі статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" про порушення відповідачем вимог щодо обов`язкового викупу акцій товариства, належних позивачу.

При цьому, судами визнано обґрунтованим та таким, що не викликає сумнівів у достовірності наявний в матеріалах справи отриманий за результатами призначеної у справі №910/268/20 комплексної судової експертизи (оціночно-будівельної, оціночно-земельної, товарознавчої та економічної) висновок експертів КНДІСЕ від 12.07.2023 року, згідно якого загальна ринкова ціна однієї простої іменної акції ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" станом на 21.03.2019 року (день, що передував дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів акціонерів ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України"), використовуючи економічні показники ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на останню звітну дату та з урахуванням висновків оціночно-будівельної та товарознавчої експертиз, за формулою розрахунково становить 81 430,00 грн. Загальна ринкова вартість простих іменних акцій кількістю 40 штук становить 3 257 100,00 грн.

Як встановлено судом за матеріалами справи, а саме згідно виписки про операції з цінними паперами за період з 13.02.2024 року по 19.02.2024 року, відповідач викупив належні позивачу акції та перерахував 23.02.2024 року на рахунок останнього грошові кошти в сумі 3 257 100,00 грн., що підтверджується відповідною випискою банку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач всупереч приписам ч. 4 ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства» не здійснив вчасно викуп належних позивачеві простих акцій у кількості 40 штук з наслідками отримання 23.05.20219 року відповідної вимоги позивача, посилаючись на сплив граничного строку оплати 22.06.2019 року позивачем на підставі ст. 625 ЦК України (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість з оплати вартості акцій у сумі 5 147 824,24 грн., з яких: 3 257 100,00 грн. - вартість акцій, 392 458,24 грн. - 3% річних та 1 498 266,00 грн. - інфляційні втрати за період 23.06.2019 року - 28.07.2023 року, які позивач просив стягнути згідно наданого розрахунку.

При цьому, ухвалюючи судові рішення в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання суди першої та апеляційної інстанцій відзначили, що враховуючи, що договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій визнаний укладеним лише з дня набрання чинності цим рішенням у цій справі, правові підстави для стягнення з відповідача, зокрема 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку простроченням відповідачем оплати вартості акцій, відсутні, а позов з відповідними вимогами є передчасним, у зв`язку з чим відмовили в задоволенні відповідних вимог.

В свою чергу, як зазначалось судом вище, за наслідками розгляду касаційних скарг гр. ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" у справі № 910/18308/21 Верховним Судом постановою від 26.06.2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано, а справу № 910/268/20 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. У решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №910/268/20 залишено без змін.

В постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року, скасовуючи рішення судів першої та другої інстанції у вказаній частині касаційний суд зазначив, що суди попередніх інстанцій суди, відмовляючи у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат, не врахували приписи статей 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", які є спеціальними у спірних правовідносинах, та відповідно помилково не визначили дійсний строк виникнення зобов`язання відповідача з оплати спірних акцій та не встановили дійсний період прострочення зобов`язання. При цьому колегія суддів зазначила, що наявність спору щодо ціни акції не впливає на безумовне право акціонера на отримання коштів за результатом обов`язкового викупу акцій товариством відповідно до вимог Закону, а також не вливає на встановлення факту прострочення, у разі ухилення товариством від здійснення оплати у встановлений законом строк за спірні акції.

З огляду на викладене, як зазначено Верховним Судом, висновки судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення процентів річних та інфляційних втрат є неправомірними. Відтак, як зазначено в постанові від 26.06.2024 року, при новому розгляді справи суд, встановивши правильний період прострочення виконання зобов`язання, ціну акцій, не позбавлений права здійснити власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем, з огляду на встановлену ціну позову.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, враховуючи висновки господарського суду касаційної інстанції предметом нового судового розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 392 458,24 грн. процентів річних та втрат від інфляції в сумі 1 498 266,00 грн., в частині здійснення перевірки правильності розрахунку заявлених до стягнення сум та відповідного судового збору.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час попереднього розгляду справи, відповідачем порушено визначені ст. 68, 69 Закону України «Про акціонерні товариства» зобов`язання в частині своєчасного викупу акцій у позивача, у зв`язку з чим позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано за заявлено до стягнення з відповідача 392 458,24 грн. процентів річних та втрат від інфляції в сумі 1 498 266,00 грн., відтак з урахуванням змісту позовних вимог та постанови Верховного Суду від 26.06.2024 року у даній справі № 910/268/20 суд зазначає, що спірним у даній справі є обґрунтованість періоду нарахування гр. ОСОБА_1 процентів річних та втрат від інфляції згідно ст. 625 ЦК України.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати вартості належних позивачеві акцій за ціною викупу позивачем нараховано згідно ст. 625 ЦК України та пред`явлено до стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 392 458,24 грн. процентів річних та втрат від інфляції в сумі 1 498 266,00 грн. за період 23.06.2019 року - 28.07.2023 року, які позивач просив стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року у даній справі, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку процентів річних та втрат від інфляції, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині процентів річних інфляційних втрат, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Суд зазначає, що частиною четвертою статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства", зокрема встановлено, що товариство після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій протягом 30 днів здійснює оплату вартості таких акцій.

У постановах Верховного Суду від 07.12.2022 року у справі №921/262/19, від 14.07.2021 року у справі №921/260/19, Верховний Суд звертав увагу на вказану в Законі України "Про акціонерні товариства" (статті 36, 68, 69) послідовність дій при обов`язковому викупі акцій, де першою дією вказано оплату акцій, другою - укладення договору купівлі-продажу акцій (хоча обидві дії мають відбутися в однаковий строк).

Отже, строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом і він починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп від акціонера, а не з дати укладення договору (чи іншої умови).

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 26.06.2024 року, наведена правова позиція є сталою та послідовною у правозастосовній практиці, а відтак не може бути проігнорованому судом.

Натомість суди, відмовляючи у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат, не врахували приписи статей 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", які є спеціальними у спірних правовідносинах, та відповідно помилково не визначили дійсний строк виникнення зобов`язання відповідача з оплати спірних акцій та не встановили дійсний період прострочення зобов`язання.

Суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються інфляційні втрати та проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як встановлено судами під час попереднього розгляду справи, відповідачем було отримано письмову вимогу позивача про здійснення обов`язкового викупу акцій 23.05.2019 року, факт отримання належним чином підтверджений матеріалами справи та встановлений судами під час попереднього розгляду справи, таким чином граничний тридцятиденний строк на здійснення оплати вартості акцій, встановлений ч. 4 ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства», спливає 22.06.2019 року, а отже періодом прострочення відповідача в частині виконання зобов`язання щодо викупу акцій, належних позивачу, за ціною 3 257 100,00 грн., з урахуванням вихідних днів та визначеного позивачем періоду нарахування є 25.06.2019 року - 28.07.2023 року

Так, за результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних витрат судом встановлено, що їх розмір, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного періоду прострочення, становить 399 954,03 грн. процентів річних та 1 743 731,04 грн. інфляційних нарахувань, що є більшим, ніж заявлено позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині втрат від інфляції та 3 % річних, тому позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції та 3 % річних за несвоєчасну оплату вартості акцій підлягають задоволенню в сумах, нарахованих позивачем, а саме 392 458,24 грн. процентів річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи наведене вище та надавши оцінку обставинам, на які вказав Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 року у даній справі, а також виходячи з того, що позов в частині, що переглядається судом, доведений позивачем за первісним позовом, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем за первісним позовом не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 333 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 392 458,24 грн. процентів річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (04050, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 53, ) до Державного бюджету України 28360,86 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 06 березня 2025 року.

Суддя А.М. Селівон