РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2024Справа № 910/16870/23 (910/20924/20)
За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення заборгованості у розмірі 51 695,30 грн

в межах справи № 910/16870/23

Суддя Івченко А.М.

Без виклику представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач, Підприємство) до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - відповідач, Компанія), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - третя особа, Фонд) про стягнення заборгованості у розмірі 51 695,30 грн, з яких: 42 773,50 грн основного боргу, 2 867,36 грн пені, 675,35 грн три проценти річних, 1 101,74 грн інфляційних втрат та 4 277,35 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 справу № 910/20924/20 передано до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/16870/23.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.09.2024, справу № 910/20924/20 передано на розгляд судді Івченко А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження надати суду: - відзив на позов, складений з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на чинне законодавство та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем;- докази направлення відзиву позивачу; запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачу; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 3, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою суду від 18.11.2024 виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 01.10.2024.

З наявних у матеріалах справи документів, зокрема, повідомлень про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, вбачається, що сторони належним чином повідомлені про відкриття провадження в справі та наявність судового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), як орендодавцем, Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України", як орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1932 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення № 1 площею 170,0 кв.м в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. Номер 47504) (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспіль, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.07.2016 і становить за незалежною оцінкою 976 531,00 грн без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 3.1. договору (в редакції додаткового договору № 3 від 07.04.2020 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 20.01.2017 № 1932) передбачено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший базовий місяць оренди грудень 2019 року - 14 191,75 грн без ПДВ

Згідно з пунктом 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Положеннями пункту 3.3. договору обумовлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

За умовами пункту 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувача (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується "призначення платежу" за зразком, наведеним у розділі 11 договору).

Відповідно до пункту 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

З урахуванням додаткового договору № 3 сторони домовились, що термін дії договору до 19.01.2021 року включно.

За актом приймання-передачі від 20.01.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - частину приміщення № 1 площею 170,0 кв.м в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. Номер 47504) (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспіль, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

За приписами частин 1, 3, 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

У зв`язку із проведенням незалежної оцінки об`єкта оренди додатковим договором № 3 внесені зміни до розрахунку плати за перший/базовий/місяць оренди державного нерухомого майна.

Пунктом 5 Додаткового договору № 3 передбачено, що відповідні зміни до розрахунку плати застосовуються з 20.01.2020 згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане проведено коригування рахунків за період з 20.01.2020 по 31.03.2020, що відображено в рахунку-фактурі № 76/642 від 30.04.2020.

Відповідно до рахунку № 76/642 від 30.04.2020 коригуванню підлягають суми орендної плати за січень, лютий, березень 2020 року, а саме загалом до ДП МА «Бориспіль» -1 983,80 грн.

Для сплати орендної плати за період лютий-липень 2020 року Підприємством Компанії виставлено рахунки-фактури на загальну суму 102 656,38 грн, з яких до сплати на користь позивача належало 42 773,50 грн.

Орендарем самостійно отримано в бухгалтерії Балансоутримувача рахунки та Акти приймання-здачі виконаних послуг за період лютий-липень 2020 року, що підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів, а саме: № 76/312 від 29.02.2020, № 76/512 від 31.03.2020, №76/712 від 30.04.2020, № 76/642 від 30.04.2020, № 76/854 від 31.05.2020, №76/1110 від 30.06.2020 та № 76/1322 від 31.07.2020.

Оскільки суму орендної плати за січень 2020 року (рахунок № 76/43 від 31.01.2020) Компанією сплачено повністю, без урахування коригувань, то відповідно до пункту 3.9 договору коригування за січень перенесено в рахунок лютого місяця.

Позивач зазначає, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату орендної плати за лютий - липень 2020 року своєчасно та у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 42 773,50 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 867,36 грн пені, 675,35 грн три проценти річних, 1 101,74 грн інфляційних втрат та 4 277,35 грн штрафу.

З наявного в матеріалах справи відзиву вбачається, що Компанія вимог позивача не визнає та зауважувала, що нарахування орендної плати до завершення карантину має здійснюватись у 50% розмірі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.06.2020, відповідач звільняється від сплати орендної плати на підставі частини 6 статті 762 ЦК України. Відповідач також зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 23.03.2020 було заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, чим фактично заборонено прийняття та відправлення пасажирських повітряних суден в межах України. Як зазначає відповідач, неможливість використування приміщення посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1459. Відповідач також зазначає, що з урахуванням приписів пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач має право на зменшення орендної плати, оскільки приміщення не використовувалось в підприємницькій діяльності відповідача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтями 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Судом установлено, що укладений договір № 1932 від 20.01.2017 за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на час укладення договору оренду).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 5 статті 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (частина 1 статті 286 ГК України).

Згідно з частиною 5 статті 762 ЦК України, частини 3 статті 285 ГК України, частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на час укладення договору оренду), пункту 5.3 договору, орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" № 786 від 4 жовтня 1995 р. у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2019 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Матеріалами справи підтверджується, що для сплати орендної плати за період лютий-липень 2020 року включно позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури № 76/312 від 29.02.2020 на суму 18 999,88 грн, № 76/512 від 31.03.2020 на суму 19 151,87 грн, №76/712 від 30.04.2020 на суму 17 286,26 грн, № 76/642 від 30.04.2020 на суму -4 761,12 грн, № 76/854 від 31.05.2020 на суму 17 338,13 грн, №76/1110 від 30.06.2020 на суму 17 372,80 грн та № 76/1322 від 31.07.2020 на суму 17 268,56 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 42 773,50 грн.

Відповідач Акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору № 1932 від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020 не підписав, а також не одноразово звертався до позивача та третьої особи (№ 01.3.1/10-52 від 20.03.2020, № 01.03.1-10/120 від 13.10.2020) щодо здійснення перерахунку орендної плати з 12.03.2020 до завершення карантину. Свою незгоду відповідач обґрунтував тим, що чинне законодавство, а саме частина 6 статті 762 ЦК України передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Враховуючи, що з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, Компанія не мала змоги, починаючи з моменту закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення використовувати майно, орендоване у РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях за цільовим призначенням.

У зв`язку з неоплатою виставлених рахунків позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 35-29/5-198 від 29.06.2020 з вимогою погасити заборгованість у місячний строк за визначеними реквізитами.

У відповідь на вказані вимоги відповідач листом від 26.10.2020 вих. № 01.3.1-10/143 зазначив про наявність обставин у зв`язку з запровадженням карантинних заходів на території України для звільнення від сплати орендної плати з 12.03.2020 по день завершення карантину.

Відповідно до частини 4 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

Так, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 16 червня 2020 року № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді".

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 "Питання перевезень авіаційним транспортом" заборонено з 12 год. 00 хв. 24 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою та прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" як резервне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" № 392 від 20 травня 2020 р. установлено, що на період дії карантину забороняється прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, а також перевезення членів екіпажів морських та річкових суден, що прямують до/з місця своєї роботи, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством.

Означеною постановою також установлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Як вбачається з договору, предметом оренди є частина приміщення № 1 площею 170,0 кв.м в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. Номер 47504) (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспіль, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", з метою розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач у відзиві посилається на прийняття рішення Кабінетом міністрів України про закриття пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон.

Суд звертає увагу на те, що закриття пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон не позбавляло відповідача права доступу до орендованого приміщення та розміщеного у ньому майна відповідача.

Суд також зауважує, що саме лише посилання відповідача на те, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановлення КМУ України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ "Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України" призупинило діяльність, не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного нерухомого майна, оскільки має бути оцінено неможливість саме фактичне використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами.

Відповідно до Договору орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30.04.2020 "Щодо деяких питань реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2020 рік" надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.

2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.

3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.

4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

З викладеного вище вбачається, що для реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем листів, було реалізоване.

Водночас, будь-яких доказів встановлення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано.

Таким чином, суд, оцінивши доводи сторін та надані докази, дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав відповідно до частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України для звільнення його від сплати орендної плати у період з 12.03.2020 по день завершення карантину.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" №611 від 15 липня 2020 року врегульовані питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину.

Так, пунктом 1 постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Визначено, орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків.

З пояснень та представленого Фондом розрахунку нарахованої орендної плати вбачається, що орендодавцем, починаючи з березня 2020 року застосовано зниження орендної плати 50 %.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку що у відповідача наявний обов`язок зі сплати орендної плати у розмірі 50% відсотків від суми нарахованої орендної плати у період з 12 березня 2020 року по липень 2020 року включно. Таким чином, з урахуванням умов договору належні до сплати на користь позивача 30% відсотків та ПДВ, за розрахунком суду становлять: лютий 2020 року - 7 916,62 грн, березень 2020 року - 3 989,97 грн, квітень 2020 року - 3 601,30 грн, за квітень 2020 року (коригування) - - 991,9 грн, травень 2020 року - 3 612,11 грн, червень 2020 року - 3 619,33 грн, липень 2020 року - 3 597,61 грн, а отже загальна сума заборгованості відповідача за договором за спірний період з лютого по липень 2020 року включно перед позивачем становить 25 345,04 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано, що свідчить про наявність у відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 25 345,04 грн та відповідного обов`язку її сплатити

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 25 345,04 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 867,36 грн пені, 675,35 грн три проценти річних, 1 101,74 грн інфляційних втрат та 4 277,35 грн штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із пунктом 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Водночас, з огляду на наявний спір щодо розміру орендної плати між сторонами відбулось листування у зв`язку з відсутністю єдності щодо порядку та наявності підстав для зменшення розміру орендної плати, та відповідно відсоткового співвідношення такого зменшення.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частини 3 статті 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін "кредитор" у ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в частині 4 статті 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

У даному випадку, у зв`язку з відсутністю визначеності щодо зменшення розміру орендної плати як між учасниками справи, відповідач був позбавлений можливості самостійно визначити розмір орендної плати належний до сплати за договором, у зв`язку з чим, мало місце прострочення кредитора.

У зв`язку з викладеним, суд також зазначає, що цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відтак, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, оскільки позивачем заявлено до стягнення пені до 10.12.2020, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені нарахованої лише на суму орендної плати за лютий 2020 року, належної до сплати на користь позивача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 693,00 грн.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Перевіривши представлений суду розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 2 534,50 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат нарахованої лише на суму орендної плати за лютий, належної до сплати на користь позивача, в зв`язку з чим, стягненню з відповідача підлягають три проценти річних у розмірі 149,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 225,62 грн.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом спору, в цій частині на відповідача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛИСЕНКА, будинок 4; ідентифікаційний код 14348681) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "БОРИСПІЛЬ" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, ВУЛИЦЯ БОРИСПІЛЬ-7; ідентифікаційний код 20572069) заборгованість з оренди у розмірі 25 345,04 грн, 693,00 грн - пені; 2 534,50 грн штрафу, 149,21 грн - три проценти річних, 225,62 грн - інфляційних втрат, 1 221,84 грн судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У іншій частині в позові відмовити.

5. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.01.2025

Суддя А.М.Івченко