ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Справа № 903/786/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Новак С.Я

за участю представників сторін:

позивача: Боричевський В.М.

відповідача: Хомич А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 р. у справі №903/786/24, ухвалене суддею Дем`як В.М., повний текст рішення складено 17.10.2024 р.

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго"

до відповідача Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради

про стягнення 2 254 873,20 грн.

Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради у якому просить стягнути 2 254 873,20 грн. заборгованості в т.ч. 1 889 062,15 грн. - суми основного боргу, 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат, 41 429, 27 грн. - 3% річних та 103 615, 33 грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань згідно договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №526-0031000 від 01.01.2019 в частині своєчасної оплати за надання послуг з розподілу електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 р. заяву Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради за вх. №01-75/786/24 від 09.10.2024 про визнання позову прийнято. Позов задоволено. Провадження у справі в частині стягнення 150 000,00 грн. заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" 2 104 873,20 грн. заборгованості в т.ч.: 1 739 062,15 грн. суми основного боргу, 103 615,33 грн. - пені, 41 429,27 грн. - 3% річних, 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат, а також 12 629,24 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору. Повернуто Приватному акціонерного товариства "Волиньобленерго" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14 429,23 грн. сплачений згідно платіжної інструкції №7028 від 09.09.2024 на суму 22 239,00 грн. та платіжної інструкції №6440 від 16.08.2024 на суму 4821,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/786/24 Комунальне підприємство "Ковельводоканал" Ковельської міської ради звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Змінити рішення господарського суду Волинської області від 14.10.24р. у справі №903/786/24, яким відмовити у стягненні інфляційних витрат,3% річних та пені у сумі 365 811,05 грн, а в решті залишити без змін. Стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою судового збору.

Оскільки апеляційна скарга надійшла без матеріалів справи, суд апеляційної інстанції витребував їх у Господарського суду Волинської області.

19.11.2024 матеріали справи №903/786/24 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 р. у справі №903/786/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2024 р. о 15:30 год.

11.12.2024р. в системі "Електронний суд" була сформована заява представника Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 р. клопотання представника Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/786/24 -задоволено.

13.12.2024 р. через систему «Електронний суд» представник Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" надіслав до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 року у справі №903/786/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 16.12.2024 р. представник Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити.

Представник Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в судовому засіданні 16.12.2024 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

За результатом розгляду спору суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 889 062,15 грн. основної заборгованості (на момент пред`явлення позову до суду та на час відкриття судом провадження у справі) були обґрунтованими та підставними. Також суд встановив, що пеня, нарахована позивачем, є підставною та підлягає до задоволення в сумі 103 615, 33 грн. Крім того, розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, суд першої інстанції прийшов до висновку , відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство "Ковельводоканал" Ковельської міської ради вказує на те, що відповідач визнає нараховану ПрАТ «Волиньобленерго» заборгованість у сумі 1 739 062,15 грн., та не погоджується щодо нарахованих штрафних санкцій в сумі 365 811,05 грн., де: 103 615, 33 грн. пені, 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат та 1 429,27 грн. - 3% річних, та вважає, що відповідні суми не підлягають до задоволення у зв`язку із пропуском строку їх нарахування.

Скаржник звертає увагу суду на те, що ПрАТ «Волиньобленерго» впродовж дії Договору ні разу не надавалися рахунки на оплату пені, інфляційних збитків та річних. У наданих ПрАТ «Волиньобленерго» рахунках не було зазначено окремим рядком суми пені чи інших штрафних санкцій. Рахунки на оплату за реактивну електричну енергію КП «Ковельводоканал» отримує до цього часу окремо.

Також, апелянт наголошує на тому, що пунктом 12.4.Договору передбачено, що взаємовідносини Сторін, не врегульовані цим Договором, регламентуються законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Дана стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, та враховуючи, що позовну заяву Позивач подав 11.09.2024, право на нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань повинно починається з 11.03.2024, тобто за останні 6 місяців.

Оскільки положення Договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого статтею 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливу шести місяців.

Відтак, строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, а доводи ПрАТ «Волиньобленерго» щодо продовження строків нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, та зупинення перебігу строку позовної давності, у зв`язку з введенням Указом Президента України воєнного стану в України не варті уваги, оскільки ПрАТ «Волиньобленерго» не був позбавлений права звернутися щодо нарахування відповідних штрафних санкцій до настання вищезгаданих обставин.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" у відзиві вказує на те, що позивач нараховував пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період, починаючи з серпня 2023 року, на момент встановлення постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 карантину термін позовної давності в один рік не закінчився.

Отже, враховуючи те, що позовна давність до вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних зупиняється на час дії карантину, а потім воєнного стану, оскаржуваним рішенням суду було правомірно стягнуто з Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради інфляційні втрати, пеню та 3 % річних.

Стосовно доводів відповідача щодо недотримання позивачем вимог ст. 232 Господарського кодексу України, позивач звертає увагу суду на те, що ним здійснювалось нарахування пені на різні суми заборгованості за періоди, що не перевищували в кожному випадку 17 днів, що свідчить про те, що такі нарахування відповідають приписам ч. 6 ст. 232 ГК України, якою встановлений 180 денний граничний строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно оцінив обставини справи та дійшов до законного і обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені у сумі 365 811, 05 грн.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Згідно з ст. 45 Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2014 №2019-VIII, розподіл електричної енергії здійснюється Оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Постановою НПРЕОП №1535 від 27.11.2018 року ПрАТ "Волиньобленерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Волинської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПрАТ "Волиньобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством).

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або Оператора системи, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого Оператором системи розподілу договору на умовах складеного Оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії', яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві- приєднання, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднання терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Комунальне підприємство "Ковельводоканал" 01.01.2019 року звернулось до ПрАТ "Волиньобленерго" (надалі - Позивач/оператор системи розподілу - ОСР) із заявою - приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

01.01.2019 ПрАТ "Волиньобленерго" та КП "Ковельводоканал" уклали договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №526-0031000 шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднанням (додаток №1 до Договору).

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов даного договору, згідно із заявою-приєднанням, яка є додатком 1 до даного договору (п. 1.1 договору).

Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018, та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2 договору).

У заяві-приєднанні та паспорті точки розподілу електричної енергії зазначені ЕІС коди точок розподілу, найменування та адреси об`єктів споживача.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що оператор системи надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП №309 від 14.03.2018 та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу об`єктом споживача, який є Додатком 2 до договору.

Відповідно до п. 2.3 договору споживач сплачує розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 даного договору та інші послуги Оператора системи згідно із Додатком 4 "Порядок розрахунків".

Пунктом 11.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Оператор системи має право на отримання своєчасної оплати на надання послуги з розподілу електричної енергії (п. 7.1. Типового договору).

Пунктом 3 додатку до договору №4 "Порядок розрахунків", визначено, обсяг розподіленої електричної енергії визначається за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць і визначається відповідно до порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії. Сума оплати послуг з розподілу визначається виходячи з обсягу електричної енергії, яка була розподілена Оператором системи та тарифу на розподіл електричної енергії.

За підсумками місяця Оператор системи оформляє: акт приймання - передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії; акт про надання послуг з перетікання реактивної електричної енергії.

Оформлені належним чином Акти, Споживач повертає Оператору системи у п`ятиденний термін. У разі неповернення Споживачем належно підтвердженого Акту та за відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим.

Пунктом 4 додатку до договору №4 "Порядок розрахунків", визначено, остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, розподілену протягом розрахункового місяця, Здійснюється на підставі виставленого Оператором системи рахунка. Відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично розподілену електричну енергію Оператор системи виписує Споживачу рахунок на оплату послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 7 додатку до договору №4 "Порядок розрахунків" рахунки на оплату можуть надаватися наручно у відповідних структурних підрозділах Оператора системи, поштовим зв`язком, факсимільним зв`язком, електронною поштою, через Особистий кабінет Споживача на web - сайті Оператора системи або іншими способами з використання новітніх інформаційних технологій у системі електронного документообігу. У разі неотримання споживачем протягом 2-х робочих днів після останнього розрахункового періоду рахунків на оплату наручно, Оператор системи на 3-й день надсилає поштовим зв`язком, факсимільним зв`язком або електронною поштою. У разі неотримання споживачем рахунків протягом 3-х робочих днів після останнього розрахункового періоду Споживач зобов`язаний повідомити про це Оператора системи на 4-й день після останнього дня розрахункового періоду, у разі неповідомлення рахунки вважаються отриманими.

Згідно з пунктами 5, 6 додатку №4 до договору "Порядок розрахунків" тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків за послуги з розподілу електричної енергії, реактивну електроенергію, пеню, інфляційні збитки, річні має не перевищувати 5 робочих днів з дня отримання рахунка.

За внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених п.5 цього Додатку, Споживач сплачує Оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та інфляційні збитки.

На підставі актів прийому-передачі надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР виставляв споживачу рахунки на оплату послуг з розподілу електричної енергії за період з червня 2024 по серпень 2024.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуг з розподілу електричної енергії на загальну суму 1 889 062,15 грн., що підтверджується актами прийому-передачі надання послуг з розподілу електричної енергії (том 2, а.с. 53-55).

Комунальне підприємство "Ковельводоканал" Ковельської міської ради взяті на себе згідно угоди №526-0031000 від 01.01.2019 зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті відпущеної електричної енергії (у строки, порядку та розмірах, визначених договором) не виконувало, вартість отриманої та спожитої електричної енергії своєчасно не оплачувало, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті послуг з розподілу електричної енергії на суму 1 889 062,15 грн.

Позивач звернуся з позовом до Господарського суду Волинської області та просить стягнути 1 889 062,15 грн. - суми основного боргу, 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат, 41 429, 27 грн. - 3% річних та 103 615,33 грн. - пені.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття судом провадження у справі було сплачено 150 000,00 грн. основного боргу що підтверджується платіжною інструкцією №1014 від 09.10.2024.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 р. заяву Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради за вх. №01-75/786/24 від 09.10.2024 про визнання позову прийнято. Позов задоволено. Провадження у справі в частині стягнення 150 000,00 грн. заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" 2 104 873,20 грн. заборгованості в т.ч.: 1 739 062,15 грн. суми основного боргу, 103 615,33 грн. - пені, 41 429,27 грн. - 3% річних, 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат, а також 12 629,24 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору. Повернуто Приватному акціонерного товариства "Волиньобленерго" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14 429,23 грн. сплачений згідно платіжної інструкції №7028 від 09.09.2024 на суму 22 239,00 грн. та платіжної інструкції №6440 від 16.08.2024 на суму 4821,00 грн.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторонами у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені Договором.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості становить 1 889 062,15 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована відповідачем, визнається останнім в заяві за вх.№01-75/6708/24 від 09.10.2024 та не оскаржується в суді апеляційної інстанції.

Водночас, враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає рішення Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 у справі №903/786/24 лише в частині стягнення 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат, 41 429, 27 грн. - 3% річних та 103 615, 33 грн. - пені.

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно додатку №4 до договору "Порядок розрахунків", п. 6 визначено, що за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених п.5 цього Додатку, Споживач сплачує Оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та інфляційні збитки.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем строків виконання своїх зобов`язань за договором, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з боржника 103 615, 33 грн. - пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 09.08.2019 по 31.03.2022 (по кожному акту окремо).

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 103 615, 33 грн. пені, перевіривши методику нарахування пені, колегія судді погоджується із судом першої інстанції, що пеня нарахована позивачем є підставна та підлягає до задоволення в сумі 103 615, 33 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також колегія суддів відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 220 766, 45 грн. - інфляційних втрат за період з 09.08.2019 по 26.05.2023 та 41 429,27 грн. - 3% річних за період з 09.08.2019 по 31.05.2023.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Відповідно до пункту 19 Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нараховував пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за період, починаючи з серпня 2023 року, на момент встановлення постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 карантину термін позовної давності в один рік не закінчився.

Отже, враховуючи те, що позовна давність до вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних зупиняється на час дії карантину, а потім воєнного стану, оскаржуваним рішенням суду було правомірно стягнуто з Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради інфляційні втрати, пеню та 3 % річних.

Стосовно доводів відповідача щодо недотримання позивачем вимог ст. 232 Господарського кодексу України, колегія суддів звертає увагу суду на те, що позивачем здійснювалось нарахування пені на різні суми заборгованості за періоди, що не перевищували в кожному випадку 17 днів, що свідчить про те, що такі нарахування відповідають приписам ч. 6 ст. 232 ГК України, якою встановлений 180 денний граничний строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно оцінив обставини справи та дійшов до законного і обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені у сумі 365 811, 05 грн.

Відтак, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ковельводоканал" Ковельської міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 14.10.2024 р. у справі №903/786/24 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/786/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" грудня 2024 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.