РІШЕННЯ

12 листопада 2024 року м. ТернопільСправа № 921/387/24

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участі секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу у порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД" , пр. Злуки, 25, кв.185, м. Тернопіль

про стягнення заборгованості у розмірі 285 900,26 грн.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Михалюк В.І. адвокат.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД" про стягнення заборгованості у розмірі 285 900,26 грн, з яких: 268 551, 00 грн основний борг, 6 628 грн 64 коп. 3% річних та 10 720 грн 62 коп. - інфляційні нарахування.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2024, для розгляду справи №921/387/24 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 20.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/387/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.07.2024.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 11.07.2024.

Протокольними ухвалами від 11.07.2024 та від 21.08.2024 підготовче засідання відкладено відповідно на 21.08.2024 та на 19.09.2024.

Ухвалами суду від 21.08.2024 та від 19.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/387/24 відповідно на 30 днів та на 15 днів.

Ухвалою суду від 19.09.2024 відкладено підготовче засідання на 03.10.2024 з підстав, викладених в ній.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/387/24 до судового розгляду по суті на 31.10.2024.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 31.10.2024 суд розпочав розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 31.10.2024 судове засідання відкладено на 12.11.2024.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 12.11.2024, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 21.08.2024 допущену описку у вступній та резолютивній частинах ухвали Господарського суду Тернопільської області від 20.06.2024 та протокольної ухвали від 11.07.2024 у справі №921/387/24, виправлено. У вступній та резолютивній частинах ухвали Господарського суду Тернопільської області від 20.06.2024 та протокольної ухвали від 11.07.2024 у справі №921/387/24 читати правильно адресу відповідача - АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18.10.2024 залучено адвоката Биструшкіна Олександра Сергійовича в якості представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД" у справу №921/387/24. Внесено дані РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_2 до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/387/24 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД". Надано представнику Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕРГОБУД"- адвокату Биструшкіну Олександру Сергійовичу доступ до електронної справи №921/387/24 в підсистемі "Електронний суд".

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, що виникли на підставі Договору про надання послуг №06-23 від 01.06.2023 в частині своєчасного та повного здійснення розрахунків за надані позивачем у період з 10.06.2023 по 15.09.2023 послуги екскаватором-навантажувачем.

В якості правових підстав позову позивач зазначає зокрема статті Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 12.11.2024 представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).

Так, ухвали суду направлені відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 (зазначена у позовній заяві) та відповідає витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформований Господарським судом Тернопільської області (відповідь № 651125 від 19.06.2024), які повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв"язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Окрім того, слід зазначити, що ухвалою суду від 18.10.2024 залучено адвоката Биструшкіна Олександра Сергійовича в якості представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД" у справу №921/387/24. Внесено дані РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_2 до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/387/24 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД". Надано представнику Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕРГОБУД"- адвокату Биструшкіну Олександру Сергійовичу доступ до електронної справи №921/387/24 в підсистемі "Електронний суд".

Також, адвокат Биструшкін Олександр Сергійович повідомлявся про розгляд справи, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України, про що свідчать довідки про доставку електронного листа, сформовані Господарським судом Тернопільської області (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.06.2023 між ФОП ОСОБА_1 , як Підрядником/позивач та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД", як Замовником/відповідач укладено Договір про надання послуг №06-23, за умовами якого Підрядник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором надати замовнику послуги екскаватором-навантажувачем, відповідно до умов даного Договору, а Замовник зобов`язався своєчасно прийняти замовлені послуги та здійснити їх оплату на умовах даного Договору в термін, узгоджений сторонами ( п.1.1 Договору).

Пункт 1.2 Договору сторони передбачили, що найменування, одиниця виміру та загальна кількість щодо послуги будуть вказані в рахунку-фактурі та акті приймання-здачі виконаних робіт, які після складання є невід`ємною частиною Договору.

Датою надання вважається дата виконання і прийняття послуги Замовником. Прийняття робіт здійснюється на основі даного Договору та доручень. Виконання послуги здійснюється по домовленості. Замовник зобов`язаний провести оплату за надані послуги у 5-ти денний термін на розрахунковий рахунок Підрядника або готівкою у національній валюті України гривні у розмірі повної вартості послуги (п.п. 2.1-2.4 Договору).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору останній вступає в дію з дня його підписання уповноваженими особами сторін і діє до повного виконання сторонами своїх обов"язків. У випадку, якщо жодна з сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити Договір до повного виконання сторонами своїх обов`язків, даний Договір вважається пролонгованим.

Зазначений правочин підписаний представниками сторін.

На виконання умов Договору, у період з 10.06.2023 по 15.09.2023, позивач надав послуги екскаватором-навантажувачем на загальну суму 285 246,00 грн, які прийняті відповідачем, про що свідчать Акти приймання-здачі виконаних робіт за №17 від 10.06.2023 на суму 16 695, 00 грн, №19 від 17.07.2023 на суму 20 034, 00 грн, №20 від 28.07.2023 на суму 42 453, 00 грн, №21 від 05.08.2023 на суму 38 637, 00 грн, №23 від 11.08.2023 на суму 38 160, 00 грн, №26 від 18.08.2023 на суму 18 126, 00 грн, №27 від 25.08.2023 на суму 34 821, 00 грн, №28 від 01.09.2023 на суму 26 712, 00 грн, №33 від 08.09.2023 на суму 25 758, 00 грн та №34 від 15.09.2023 на суму 23 850, 00 грн, які підписані повноважними представниками сторін без заперечень.

Також позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунки-фактури: №17 від 10.06.2023 на суму 16 695, 00 грн, №19 від 17.07.2023 на суму 20 034, 00 грн, №20 від 28.07.2023 на суму 42 453, 00 грн, №21 від 05.08.2023 на суму 38 637, 00 грн, №23 від 11.08.2023 на суму 38 160, 00 грн, №26 від 18.08.2023 на суму 18 126, 00 грн, №27 від 25.08.2023 на суму 34 821, 00 грн, №28 від 01.09.2023 на суму 26 712, 00 грн, №33 від 08.09.2023 на суму 25 758, 00 грн та №34 від 15.09.2023 на суму 23 850, 00 грн.

Проте, відповідачем на виконання взятих на себе договірних зобов`язань проведено часткову оплату наданих послуг, а саме: 14.06.2023 ТзОВ "ЕРГОБУД" перерахувало на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 16 695, 00 грн "оплата за послуги екскаватором-навантажувачем згідно рахунку №17 від 10.06.2023".

Послуги, надані позивачем у період з 17.07.2023 по 15.09.2023 відповідач не оплатив.

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 268 551,00 грн (на момент звернення з даним позовом до суду), про що свідчить розрахунок заборгованості.

Окрім того, на підставі положень ст. 625 ЦК України, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті вартості отриманих послуг позивачем нараховано та заявлено до стягнення 6 628,64 грн 3% річних та 10 720, 62 грн інфляційних втрат.

З метою досудового врегулювання спору, 02.05.2024 позивачем направлялася відповідачу претензія з вимогою сплати заборгованості за договором про надання послуг №06-23 від 01.06.2023.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Взаємовідносини сторін виникли на підставі договору про надання послуг №06-23 від 01.06.2023, який за правовою природою є договором надання послуг.

Зазначений правочин підписаний повноважними представниками сторін, не має ознак договору, недійсність якого прямо встановлена законом. Відомості про визнання його недійсним у суду відсутні.

Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строк дії договору, умови надання послуг/отримання, факт виконання, загальна вартість наданих послуг, настання строку його оплати та наявність часткової чи повної оплати.

Правова природа цих зобов`язань - що виникають з надання/споживання послуг, зумовлює врахування (при вирішенні питання/спору щодо виникнення обов`язку їх оплати, розміру та вартості для їх оплати) загальних положень Закону щодо надання/споживання/підстав для оплати послуг та відповідних особливостей, що регламентовані, зокрема положеннями статей 901, 903 ЦК України

Загальні правила надання послуг визначені, зокрема, Цивільним кодексом України, статтею 901 якою передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.

Встановлені обставини у даній справі, свідчать, що 01.06.2023 між ФОП ОСОБА_1 , як Підрядником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД", як Замовником укладено Договір про надання послуг №06-23, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором надати замовнику послуги екскаватором-навантажувачем, відповідно до умов даного Договору, а Замовник зобов`язався своєчасно прийняти замовлені послуги та здійснити їх оплату на умовах даного Договору в термін, узгоджений сторонами ( п.1.1 Договору).

Пункт 1.2 Договору сторони передбачили, що найменування, одиниця виміру та загальна кількість щодо послуги будуть вказані в рахунку-фактурі та акті приймання-здачі виконаних робіт, які після складання є невід`ємною частиною Договору.

Факт виконання умов договору позивачем щодо надання послуг екскаватором-навантажувачем на загальну суму 268 551,00 грн, які прийняті відповідачем, підтверджується Актами приймання-здачі виконаних робіт за №19 від 17.07.2023 на суму 20 034, 00 грн, №20 від 28.07.2023 на суму 42 453, 00 грн, №21 від 05.08.2023 на суму 38 637, 00 грн, №23 від 11.08.2023 на суму 38 160, 00 грн, №26 від 18.08.2023 на суму 18 126, 00 грн, №27 від 25.08.2023 на суму 34 821, 00 грн, №28 від 01.09.2023 на суму 26 712, 00 грн, №33 від 08.09.2023 на суму 25 758, 00 грн та №34 від 15.09.2023 на суму 23 850, 00 грн, які підписані повноважними представниками сторін без будь яких зауважень (містяться в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що надані позивачем та прийняті відповідачем за вказаними актами приймання-здачі виконаних робіт послуги відповідають послугам, надання яких обумовлено Договором №06-23 від 01.06.2023, а відомості про укладення між сторонами у справі будь-яких інших правочинів в суду відсутні, зазначені акти приймаються судом як належні докази, які підтверджують факт надання відповідачу послуг екскаватором-навантажувачем на загальну суму 268 551, 00 грн саме на підставі Договору про надання послуг за №06-23 від 01.06.2023.

Також позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунки-фактури: №19 від 17.07.2023 на суму 20 034, 00 грн, №20 від 28.07.2023 на суму 42 453, 00 грн, №21 від 05.08.2023 на суму 38 637, 00 грн, №23 від 11.08.2023 на суму 38 160, 00 грн, №26 від 18.08.2023 на суму 18 126, 00 грн, №27 від 25.08.2023 на суму 34 821, 00 грн, №28 від 01.09.2023 на суму 26 712, 00 грн, №33 від 08.09.2023 на суму 25 758, 00 грн та №34 від 15.09.2023 на суму 23 850, 00 грн.

Датою надання вважається дата виконання і прийняття послуги Замовником. Прийняття робіт здійснюється на основі даного Договору та доручень. Виконання послуги здійснюється по домовленості(п.п. 2.1-2.3 Договору).

За таких обставин, у відповідача виник обов"язок з проведення розрахунку за отримані послуги.

Замовник зобов`язаний провести оплату за надані послуги у 5-ти денний термін на розрахунковий рахунок Підрядника або готівкою у національній валюті України гривні у розмірі повної вартості послуги (п. 2.4 Договору).

Таким чином, за актом приймання-здачі виконаних робіт №19 від 17.07.2023 на суму 20 034, 00 грн відповідач мав провести розрахунок до 22.07.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №20 від 28.07.2023 на суму 42 453, 00 грн 02.08.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №21 від 05.08.2023 на суму 38 637, 00 грн 10.08.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №23 від 11.08.2023 на суму 38 160, 00 грн 16.08.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №26 від 18.08.2023 на суму 18 126, 00 грн 23.08.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №27 від 25.08.2023 на суму 34 821, 00 грн 30.08.2023, за актом приймання-здачі виконаних робіт №28 від 01.09.2023 на суму 26 712, 00 грн - 06.09.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №33 від 08.09.2023 на суму 25 758, 00 грн 13.09.2023; за актом приймання-здачі виконаних робіт №34 від 15.09.2023 на суму 23 850, 00 грн 20.09.2023.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, з метою досудового врегулювання спору, 02.05.2024 позивачем направлялася відповідачу претензія з вимогою сплати заборгованості за договором про надання послуг №06-23 від 01.06.2023.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Отже, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, своїх договірних зобов`язань в частині несвоєчасної оплати за отримані послуги.

Доказів, які б підтверджували сплату відповідачем заборгованості, яка виникла на підставі договору, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 268 551,00 грн, який неоплачений станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та неспростовані відповідачем.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах від 31.01.2018 у справі №915/14/17 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 Верховний Суд, досліджуючи питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим позивачем за неналежне виконання умов Договору нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 6 628,64 грн, відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

Судом, здійснено перерахунок 3% річних, за допомогою калькулятора програми "Ліга", який становить 6 628,63 грн (міститься в матеріалах справи).

Отже, суд прийшов до висновку, що вірно обрахованими є 3% річних у розмірі 6 628,63 грн та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині щодо стягнення 3 % річних у розмір 0 ,01 грн, то суд вважає їх безпідставно нарахованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

У зв"язку з порушенням відповідачем строків оплати за отримані послуги позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 10 720,62 грн.

Судом, перевірено розрахунок інфляційних втрат та вважає вірно обрахованим, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 10 720,62 грн, такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявлені.

Згідно з усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Висновок суду.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Отже, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача: 268 551 грн 00 коп. заборгованості за Договором про надання послуг №06-23 від 01.06.2023, 6 628 грн 63 коп. 3% річних та 10 720 грн 62 коп. інфляційних втрат.

В задоволенні позову в частині стягнення 0 грн 01 коп. 3% річних , суд відмовляє.

Судові витрати.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 4 288,50 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 4 288,50 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.

Згідно частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд, вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Отже, в силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 288,50 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 4288,50 грн покласти на відповідача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОБУД" , пр. Злуки, 25, кв.185, м. Тернопіль, на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - 268 551,00 грн боргу, 6 628,63 грн 3% річних, 10 720,62 грн інфляційних втрат та 4288,50 грн судового збору.

4. В решті позовних вимог, відмовити.

5. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано "05" лютого 2025 року.

Суддя Я.Я. Боровець