ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2567/22

Суддя Господарського суду Київської області Смірнов О.Г., за участю секретаря судового засідання Войтенко В.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром

про стягнення заборгованості за договором поставки

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол

про стягнення 17438381,08 грн.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Ситнік О.О., ордер серія АН №1106326 від 19.02.2023; Потапчук В.Р., ордер серія ВК №1064837 від 09.01.2023

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Миколюк М.Д., ордер серія АІ №1330966 від 09.01.2022

СУТЬ СПОРУ

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі №911/2567/22 (суддя Черногуз А.Ф.) первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол 13136122, 80 грн. основного боргу за договором поставки продукції №46/21 від 11.05.2021, 426617,26 грн. трьох відсотків річних, 3491798, 25 грн. інфляційних втрат, 1892397, 16 грн. штрафу за прострочення оплати понад 30 днів, 3396712, 08 грн. пені та 302167, 04 грн. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром на користь Державного Бюджету України 66989, 09 грн. судового збору, що був недоплачений позивачем при поданні позову та є різницею між розміром судового збору від суми задоволених позовних вимог та сумою судового збору, що підлягає сплаті за заявлені вимоги. Ухвалено нараховувати до моменту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Фінпром рішення суду в частині основного боргу: пеню за формулою: пеня = С x 2УСД x Д : 100 (де С - сума заборгованості за період, 2УСД - подвійна облікова ставка НБУ, Д - кількість днів прострочення) та три відсотки річних за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100 (де С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення). В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром 358281, 99 грн. пені за прострочення поставки товару за договором поставки продукції №46/21 від 11.05.2021 та 5374, 23 грн. витрат зі сплати судового збору, а також 4100, 00 грн. витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі №911/2567/22 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2024 у справі №911/2567/22 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фінпром" задоволено частково. Рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 у справі №911/2567/22 скасовано. Справу №911/2567/22 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Скасовуючи рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 у справі №911/2567/22 Верховний Суд у своїй постанові зазначив:

- що суди не здійснили співвідношення видаткових накладних та наведених актів, не з`ясували їх значення для встановлення наявності або відсутності руху (поставки) товару, обсягу поставленого/непоставленого товару, не встановили розбіжності, на які звертає увагу Скаржник, та причини виникнення цих розбіжностей. Відхиляючи акти приймання-передачі, суди належним чином не обґрунтували мотиви такого рішення;

- суди дійшли передчасного висновку, що факт і дата підписання актів приймання-передачі між сторонами не впливають на встановлені судами обставини;

- у справах про стягнення заборгованості судам слід встановлювати, у який період та в якому обсязі здійснювалася поставка товару, чи було сплачено кошти за весь фактично поставлений товар за договором чи лише щодо його частини, і якщо так, то за які саме періоди;

- у цій справі суди визначили дату передачі товару на складі продавця відповідно до частини першої статті 664 ЦК України, оскільки доставка мала бути здійснена після факту 100 % передоплати після повідомлення покупця про готовність продукції. З огляду на правовідносини сторін, що склалися, суди ототожнили таке повідомлення з моментом підписання першої накладної про передачу товару за конкретною специфікацією, позаяк така окрема дія як повідомлення протягом усього періоду виконання Договору жодного разу не вчинялася;

- ототожнюючи момент підписання першої видаткової накладної з відповідним повідомленням, суди не послалися на умови Договору та/або інші докази, не навели переконливого обґрунтування, на підставі якого вони дійшли такого висновку. Не було встановлено й те, про готовність якого обсягу обладнання Позивач мав повідомляти Скаржника. Як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції Скаржник посилався на те, що повідомлення про готовність продукції не здійснювалося Позивачем. Вказане потребує додаткової оцінки та аргументації з відображенням у судових рішеннях;

- невиконання Позивачем дії, яка є необхідною для виконання зобов`язання Скаржником (нездійснення повідомлення), може слугувати підставою для відстрочення обов`язку останнього (щодо здійснення четвертого платежу). Покладення на Скаржника відповідальності за невиконання обов`язку, момент настання якого залежить від дії кредитора, що передбачена Договором, неможливо вважати правомірним;

- встановлення факту повідомлення Позивачем Скаржника про готовність товару до відвантаження має першочергове значення для правильного вирішення цієї справи, оскільки лише з цього моменту на Скаржника може бути покладений обов`язок здійснити четвертий платіж за Договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024 матеріали справи передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 23.04.2024 прийнято справу №911/2567/22 до розгляду. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.05.2024 о 14:45.

30.05.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром надійшла заява про поворот виконання рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі №911/2567/22.

У судовому засіданні 30.05.2024 судом закрито підготовче провадження у справі №911/2567/22 та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.06.2024 о 16:30.

13.06.2024 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол надійшли письмові пояснення по справі.

20.06.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром надійшла заява про розмір понесених судових витрат, що підлягають відшкодуванню на його користь.

У судовому засіданні 20.06.2024 судом оголошено перерву до 09.07.2024 о 14:00.

У судовому засіданні 09.07.2024 судом оголошено перерву до 01.08.2024 о 15:00.

У судовому засіданні 01.08.2024 судом оголошено перерву до 12.09.2024 о 16:00.

08.08.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи таблиці з детальною інформацією про поставку продукції (обладнання) за Договором.

У судовому засіданні 12.09.2024 судом оголошено перерву до 10.10.2024 о 16:00.

У судовому засіданні 10.10.2024 судом оголошено перерву до 31.10.2024 о 16:00.

У судовому засіданні 31.10.2024 судом оголошено перерву до 07.11.2024 о 17:30.

У судовому засіданні 07.11.2024 судом оголошено перерву до 05.12.2024 о 16:00.

Ухвалою суду від 05.12.2024 судове засідання призначено на 19.12.2024 о 16:30.

У судовому засіданні 19.12.2024 судом оголошено перерву до 24.12.2024 о 11:00.

В судове засідання 24.12.2024 з`явились представники сторін та підтримали кожен свою позицію щодо первісного та зустрічного позовів.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи позицію сторін, суд встановив.

Первісний позов мотивовано заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (далі відповідач за первісним позовом, Покупець) перед Товариством з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (далі позивач за первісним позовом, Постачальник), що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом свого грошового зобов`язання за умовами Договору поставки продукції №46/21 від 11.05.2021.

Разом з тим, 20.02.2023 позивач за первісним позовом звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд зменшити позовні вимоги на нараховані суми заборгованості за специфікаціями №12 від 15.06.2022 та №13 від 15.06.2022.

Вказана вище заява була прийнята судом.

Відтак, судом розглядаються позовні вимоги, з урахуванням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол про зменшення розміру позовних вимог від 20.02.2023 та має місце нова ціна позову, заявлена позивачем за первісним позовом, а саме:

- заборгованість у розмірі 13 136 122, 80 грн.;

- штраф у розмірі 2 717 807, 28 грн.;

- пеня у розмірі 4 860 974, 59 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 3 491 798, 25 грн.;

- три проценти річних у розмірі 428 061, 35 грн.

Так, 11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром було укладено Договір поставки продукції №46/21 (далі-Договір), згідно з п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується виготовити та відвантажити (передати у власність), а Покупець прийняти та оплатити продукцію (обладнання), зазначену в додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.3. Договору загальна сума договору визначається сумою підписаних Сторонами Додатків та сплачених рахунків-фактур. Вартість продукції є договірною і погоджується сторонами в додатках. Оплата за продукцію відбувається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку фактури.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що розрахунки за договором виконуються шляхом 100% передоплати і перераховуються поетапно:

2.4.1. Перший авансовий платіж в розмірі 30% від вартості обладнання виконується замовником впродовж трьох банківських днів з моменту укладення договору або виставлення рахунку фактури;

2.4.2. Другий авансовий платіж в розмірі 20% від вартості обладнання виконується замовником впродовж п`ятнадцяти банківських днів з моменту виконання першого авансового платежу;

2.4.3. Третій авансовий платіж в розмірі 30% від вартості обладнання виконується замовником впродовж тридцяти банківських днів з моменту виконання першого авансового платежу;

2.4.4. Четвертий платіж остаточних 20% від вартості обладнання виконується замовником впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження. Оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання.

Термін поставки продукції узгоджується сторонами в додатках (п. 3.1. Договору).

Доставка продукції здійснюється на умовах Доставка продукції здійснюється на умовах DDP склади Покупця, згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Гоголя, будинок 26. Вартість доставки оплачує Постачальник (п. 3.3. Договору).

Пунктами 3.4., 3.5., 3.6. Договору передбачено, що продукція переходить у власність покупця в момент передачі її на складі постачальника за накладною та дорученням. Постачальник має право не відвантажувати продукцію покупцю до здійснення ним належних розрахунків за договором (п. 2.4).

Згідно п. 4.1. Договору приймання продукції за кількістю і якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю N П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю N П-7, затверджені постановами Державного арбітражу Союзу РСР від 15.06.65 р. N П-6 і від 25.04.66 р. N П-7.

В пункті 4.2 Договору вказано, що впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення Постачальника про готовність партії продукції до відвантаження відповідно до п.3.1 договору, покупець зобов`язаний організувати приймання партії продукції та офіційно призначити відповідальну особу для здійснення приймання продукції з наданням постачальнику документів такого призначення, завірених належним чином.

За результатами приймання-передачі кожної партії продукції сторони підписують відповідні документи приймання-передачі партії продукції. Покупець зобов`язаний підписати надані Постачальником примірники документів приймання-передачі партії продукції (з відміткою Покупця про прийняття обладнання за кількістю, асортиментом та якістю, окрім прихованих недоліків), що поставлений відповідно до умов Договору (п. 4.4. Договору).

За умовами п. 6.2 Договору, при простроченні оплати згідно п. 2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що при простроченні оплати згідно п. 2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 більш ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми прострочення, а також втрачають силу гарантійні зобов`язання Постачальника.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що у разі несвоєчасної поставки продукції у строк встановлений п. 3.1. цього Договору, Постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення поставки.

У разі порушення покупцем строків здійснення розрахунків за даним договором (п. 2.4), срок поставки продукції збільшується відповідно до кількості днів прострочення оплати (п. 6.6. Договору).

Пунктом 8.10. Договору визначено, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань, взятих на себе сторонами.

В матеріалах справи також містяться Додаткова угода №2 до Договору, Додаткова угода №3 до Договору та Додаткова угода №4 до Договору.

Вказані вище Додаткові угоди до Договору підписані лише зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол.

Додатками (специфікаціями) до Договору сторони узгодили номенклатуру та вартість обладнання, яке постачалось позивачем за первісним позовом відповідачу, зокрема, між сторонами було підписано наступні специфікації:

- №1 від 11.05.2021 на суму 9 642 528, 00 грн.;

- №2 від 11.05.2021 суму 23 642 496, 00 грн.;

- №3 від 24.05.2021 на суму 3 465 210, 00 грн.;

- №4 від 25.06.2021 на суму 128 808, 00 грн.;

- №5 від 05.07.2021 на суму 128 520, 00 грн.;

- №6 від 12.07.2021 на суму 120 960, 00 грн.;

- №7 від 09.08.2021 на суму 5 101 452, 00 грн.;

- №8 від 18.10.2021 на суму 7 788 600, 00 грн.;

- №9 від 17.11.2021 на суму 220 536, 00 грн.;

- №10 від 29.11.2021 на суму 851 334,0 грн.;

- №11 від 09.12.2021 на суму 118 152, 00 грн.

Позивачем за первісним позовом також долучено до матеріалів справи Специфікацію №10 від 20.06.2022 на суму 487 878, 00 грн. Проте, вказана Специфікація підписана лише з боку позивача за первісним позовом.

З позовної заяви вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол виставило Товариству з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром такі рахунки на оплату обладнання:

- рахунок-фактура №СК-0000250 від 21.05.2021 на суму 4 821 264, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000224 від 11.05.2021 на суму 7 130 517, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000252 від 24.05.2021 на суму 2 079 126, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000367 від 15.07.2021 на суму 128 808, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000419 від 15.07.2021 на суму 128 520, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000408 від 12.07.2021 на суму 120 960, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000472 від 09.08.2021 на суму 2 550 726, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000593 від 18.10.2021 на суму 3 499 200, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000702 від 14.12.2021 на суму 220 536, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000703 від 14.12.2021 на суму 425 667, 00 грн.;

- рахунок-фактура №СК-0000704 від 14.12.2021 на суму 59 076, 00 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що ним на виконання умов Договору було передано у власність відповідача за первісним позовом обладнання, зокрема, за такими видатковими накладними:

- №СК-0000241 від 22.07.2021 на суму 120 960, 00 грн.;

- №СК-0000271 від 12.08.2021 на суму 5 239 836, 00 грн.;

- №СК-0000284 від 27.08.2021 на суму 1 335 744, 00 грн.;

- №СК-0000315 від 16.09.2021 на суму 104 832, 00 грн.;

- №СК-0000290 від 02.09.2021 на суму 1 723 737, 60 грн.;

- №СК-0000301 від 07.09.2021 на суму 1 723 737, 60 грн.;

- №СК-0000349 від 01.10.2021 на суму 1 723 737, 60 грн.;

- №СК-0000351 від 05.10.2021 на суму 1 723 737, 60 грн.;

- №СК-0000354 від 08.10.2021 на суму 1 872 990, 00 грн.;

- №СК-0000379 від 22.10.2021 на суму 12 502 746, 00 грн.;

- №СК-0000377 від 22.10.2021 на суму 1 023 840, 00 грн.;

- №СК-0000378 від 22.10.2021 на суму 453 168, 00 грн.;

- №СК-0000411 від 11.11.2021 на суму 1 723 737, 60 грн.;

- №СК-0000450 від 06.12.2021 на суму 1 012 320, 00 грн.;

- №СК-0000452 від 08.12.2021 на суму 4 578 000, 00 грн.;

- №СК-0000458 від 10.12.2021 на суму 3 030 300, 00 грн.;

- №СК-0000459 від 13.12.2021 на суму 3 745 980, 00 грн.;

- №СК-0000468 від 17.12.2021 на суму 374 598, 00 грн.;

- №СК-0000476 від 24.12.2021 на суму 2 633 190, 00 грн.;

- №СК-0000024 від 09.02.2022 на суму 3 371 382, 00 грн.;

- №СК-0000026 від 09.02.2022 на суму 118 152, 00 грн.;

- №СК-0000025 від 09.02.2022 на суму 220 536, 00 грн.

Вказані вище видаткові накладні підписані представниками обох сторін.

Також, позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи видаткові накладні, які не підписані представниками сторін, а саме: видаткова накладна №СК-0000033 від 23.02.2022 на суму 253 590, 00 грн., видаткова накладна №СК-0000044 від 24.06.2022 на суму 236 736, 00 грн., видаткова накладна №СК-0000048 від 25.07.2022 на суму 220 536, 00 грн., видаткова накладна №СК-0000049 від 25.07.2022 на суму 155 376, 00 грн.

Позивачем за первісним позовом до суду подані докази здійснення відповідачем за первісним позовом оплат за Договором, які приймаються судом та будуть враховані під час дослідження обставин обсягу та моменту проведення таких оплат за Договором, а також докази обміну між сторонами документами за Договором в електронному вигляді.

Позивач за первісним позовом вказує, що відповідач виконував свої грошові зобов`язання за умовами Договору неналежним чином, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість за поставлене обладнання у розмірі 13 136 122, 80 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол зазначає, що ним 11.10.2022 на адресу відповідача за первісним позовом було направлено лист №75 від 06.10.2022 з документами згідно умов Договору з проханням оформлення їх та направлення позивачу.

В якості доказів направлення вказаного вище листа позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи опис вкладення, накладну №330 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Так, невиконання відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за Договором в частині вчасної оплати поставленого обладнання на суму 13 136 122, 80 грн. стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром заборгованості в примусовому порядку.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром проти позовних вимог за первісним позовом заперечує, стерджуючи, наступне:

- договором встановлено обов`язок позивача повідомити про готовність товару, а строк остаточної оплати, за стягненням якої звернувся позивач, згідно пункту 2.2.4. договору відраховується від такого повідомлення, яке мало бути передано відповідачу одним із способів визначених пунктом 8.3 договору;

- оскільки сторони договору пов?язали остаточну оплату з повідомленням від позивача про готовність товару, а таке повідомлення не надходило то відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором;

- оскільки позивач не вчинив дії передбаченої пунктом 2.4.4. договору щодо повідомлення відповідача про готовність товару він не має права на відшкодування штрафних санкцій обрахованих ним у позові (пені, інфляції та 3% річних);

- пунктом 6.1. договору передбачений обов?язковий досудовий порядок врегулювання спору. Лист вих. №75 від 06.10.2022 доданий позивачем до позову як доказ досудового врегулювання спору таким не є. Лист є пропозицією укласти між сторонами нові додатки - специфікації на поставку нового асортименту товару та видаткових накладних на товар, що відповідачу не поставлявся;

- товар за специфікаціями не поставлявся, довіреності на отримання товару не видавалися, товар відповідно до пункту 3.4. не передавався;

- додаток - специфікація №10 та технічне завдання 11 до нього підписано сторонами 29.11.2021. Кошти оплачені повністю, згідно платіжних доручень №378 від 27.01.2022 та №553 від 31.03.2022. Обладнання за цим додатком не поставлене. На зміну додатка 10 та технічного завдання, надісланого листом №75 від 06.10.2022, покупець згоди не давав;

- позивач додав до позову копію видаткової накладної №CК-0000024 від 09.02.2022 з підписом відповідача. Обладнання за видатковою накладною №СК-0000024 відповідач не отримував, довіреності на отримання не видавав;

- направлення постачальником листом №75 від 06.10.2022 специфікацій, додаткових угод, видаткових накладних та ТТН є імітацією поставки та спробою безпідставного стягнення коштів за товар, що не поставлявся;

- відповідно до пунктів 3.3., 3.4., 4.4 договору та пункту 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов??язок передати товар у постачальника вважається виконаним після доставки обладнання на склад покупця за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Гоголя, буд. 26 та підписання акту приймання-передачі;

- покупець оплатив обладнання згідно специфікацій на суму 37 711 465, 20 грн. Копії платіжних документів про оплату додані до позову та вказані по сумах у таблиці формату Al, що додається;

- згідно видаткових накладних на складі продавця покупцю передано обладнання, на суму 46 647 192, 00 грн.;

- згідно актів приймання - передачі (копії додаються) постачальник доставив та передав покупцю на склад покупця обладнання на суму 31 272 804, 00 грн.;

- постачальник допустив не виконання (порушення) умов договору - не доставив на склад покупця та не передав покупцю обладнання на суму 15 374 388, 00 грн., з яких 6 374 607, 20 грн. попередньо оплачені покупцем;

- з простроченням строків поставки позивачем доставлено обладнання і товар вважається переданим покупцю в повному обсязі по додатках - специфікаціях до договору №1 від 11.05.2021, №4 від 25.06.2021, №5 від 05.07.2021, №6 від 12.07.2021;

- по додатках - специфікаціях до договору №2 від 11.05.2021, №7 від 09.08.2021 обладнання не доставлено в комплекті на склад покупця та вважається не переданим покупцю;

- по додатках - специфікаціях до договору №3 від 24.05.2021, №8 від 18.10.2021, №9 від 17.11.2021, №10 від 29.11.2021 та №11 від 09.12.2021 обладнання покупцеві на складі продавця за накладними не передавалося, про готовність товару постачальник покупця не повідомляв, довіреність на отримання обладнання не видавалася, на склад покупця не доставлялося, акт приймання - передачі сторонами не підписувався;

- монтаж обладнання, згідно технічних завдань постачальником не здійснювався.

Зустрічний позов мотивовано заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол перед Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром, що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем за зустрічним позовом умов Договору поставки продукції №46/21 від 11.05.2021.

Позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що відповідно до пунктів 3.3., 3.4., 4.4. Договору та пункту 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов?язок передати товар у постачальника вважається виконаним після доставки обладнання на склад покупця за адресою: Київська область, місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26 та підписання акту приймання - передачі.

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром оплатило обладнання згідно специфікацій на суму 37 711 465, 20 грн.

У зустрічній позовній заяві позивач зазначає, що згідно видаткових накладних на складі продавця, покупцю передано обладнання на суму 46 647 192, 00 грн. Разом з цим, згідно актів приймання - передачі постачальник доставив та передав покупцю на його склад обладнання на суму 31 272 804, 00 грн., на підтвердження чого останній долучив до матеріалів справи:

- Акт прийому-передачі обладнання до Договору від 08.10.2021 на суму 6 467 148, 00 грн.;

- Акт прийому-передачі обладнання до Договору від 22.10.2021 на суму 16 186 968, 00 грн.;

- Акт прийому-передачі обладнання до Договору від 11.11.2021 на суму 8 618 688, 00 грн.

Так, позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що не доставлено обладнання (передане на складі постачальника згідно накладних) на склад продавця та не передано йому за актами приймання - передачі на суму 15 374 388,00 грн., з яких оплаченого обладнання на суму 6 374 607, 20 грн.

Відтак, позивач за зустрічним позовом зазначає, що через недотримання строків поставки товару відповідачем за зустрічним позовом, з останнього підлягає стягненню пеня від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення у розмірі 5 641 622, 01 грн., на підставі п. 6.4. Договору.

Позивачем за зустрічним позовом також долучено до матеріалів справи технічне завдання №1, технічне завдання №3, технічне завдання №4, технічне завдання №5, технічне завдання №6, технічне завдання №7, технічне завдання №8, технічне завдання №9, технічне завдання №10, технічне завдання №11, технічне завдання №12. Вказані технічні завдання підписані представниками обох сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром зазначає, що вказаними вище технічними завданнями передбачено монтаж поставленого обладнання Товариством з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол, чого останнім здійснено не було.

На переконання позивача за зустрічним позовом, укладений між сторонами Договір є змішаним і містить елементи договорів поставки та підряду.

Позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що відповідач за зустрічним позовом істотно порушив умови Договору та не здійснив монтаж обладнання, що потягнуло за собою витрати Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром на які останнє не розраховувало.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що причино-наслідковий зв`язок між понесеними ним збитками та істотним порушенням умов Договору відповідачем за зустрічним позовом полягає у тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром понесло витрати на послуги елеватора.

Так, позивачем за зустрічним позовом надано суду договір №24/09/2021-1 від 24.09.2021, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (далі - Поклажодавець) та ПрАТ «Попелюхське ХПП» (далі - Зерновий склад), відповідно до п. 1.1. якого Поклажодавець зобов?язується передати на зберігання Зерновому складу зерно, та в установлений строк забрати його зі зберігання, якість якого відповідає базисним кондиціям та/або ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається в залежності від якісних показників по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов?язується прийняти таке зерно для зберігання, довести його до базисних кондицій на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

До вказаного вище договору між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром та ПрАТ «Попелюхське ХПП» також укладено Додаткову угоду №2 та Додаткову угоду №3.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що йому було надано послуги елеватора за умовами договору №24/09/2021-1 від 24.09.2021 на загальну суму 11 796 759, 07 грн.,на підтвердження чого надав суду:

- Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №156 від 30.09.2022 на суму 25 536, 04 грн.;

- Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №157 від 31.10.2022 на суму 719 990, 79 грн.;

- Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №158 від 31.10.2022 на суму 4 045 802, 63 грн.;

- Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №159 від 30.11.2022 на суму 3 670 219, 05 грн.;

- Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №160 від 31.12.2022 на суму 3 335 210, 56 грн.

На підтвердження наявності земельних ділянок, що використовуються у господарській діяльності позивача за зустрічним позовом, останній надав суду звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року, звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2022 році.

Відтак, позивач за зустрічним позовом наголошує, що з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягають стягненню збитки у розмірі 11 796 759, 07 грн., заподіяні порушенням відповідачем строків поставки та монтажу обладнання.

Вказане вище стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром до суду з зустрічною позовною заявою.

Товариство з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечує, стерджуючи, наступне:

- умови Договору не містять жодних зобов`язань щодо здійснення монтажних робіт;

- надані представником позивача технічні завдання не пов`язані з договором від 11.05.2021 №46/21, наведені у них монтажні роботи стосуються зовсім іншої номенклатури обладнання, постачання якого не входить до предмету Договору;

- умовами Договору визначені виключно зобов`язання щодо поставки обладнання, номенклатура якого передбачена специфікаціями до Договору, будь-яких зобов`язань підряду умовами Договору не передбачено;

- постачальник взяті на себе зобов`язання виконав належним чином. Всього за Договором поставлено обладнання на суму 51 223 500, 00 грн. Зауважень щодо поставки продукції не надходило, тоді як Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром за обладнання розрахувався частково, в загальному розмірі 37 711 455, 20 грн. Заборгованість позивача за зустрічним позовом складає 13 512 034, 80 грн.;

- відсутність актів приймання-передачі партій продукції не може бути підставою для визнання товару не поставленим та відмови у здійсненні розрахунків за такий товар;

- приписи чинного законодавства та умови Договору свідчать, що порушення покупцем строків розрахунків за обладнання відтерміновує момент виникнення у постачальника обов`язку із постачання товару до здійснення покупцем належних розрахунків;

- 3 24.06.2021 розпочалось порушення покупцем строків розрахунків, яке триває по цей час;

- порушення умов Договору покупцем нівелює можливість застосування покупцем до постачальника штрафних санкцій (пені);

- витрати позивача за зустрічним позовом на оплату послуг елеватора з ПАТ «Попелюхівське хлібоприймальне підприємство» були понесені підприємством у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром не уклало договору на монтаж обладнання поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за умовами Договору;

- між витратами Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром на оплату послуг елеватора з ПАТ «Попелюхівське хлібоприймальне підприємство» та діями Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, враховуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи відповідно до вимог статті 316 ГПК України, суд дійшов наступних висновків.

Так, за своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, умови передачі товару, порядок та терміни проведення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам.

Частиною 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент (1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; (2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до статті 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 693 ЦК України (попередня оплата товару) визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В силу частини 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до частини 4 статті 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо позовних вимог за первісним позовом, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.4.4. Договору встановлено, що четвертий платіж остаточних 20% від вартості обладнання виконується замовником впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження. Оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання.

В пункті 4.2 Договору вказано, що впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення Постачальника про готовність партії продукції до відвантаження відповідно до п.3.1 договору, покупець зобов`язаний організувати приймання партії продукції та офіційно призначити відповідальну особу для здійснення приймання продукції з наданням постачальнику документів такого призначення, завірених належним чином.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" під час розгляду справи зазначали, що постачальником повідомлення замовника про готовність обладнання до відвантаження не здійснювалось.

Так, з урахуванням висновків Верховного Суду та обставин справи, суд дійшов висновку про те, що невиконання постачальником дії, яка є необхідною для виконання зобов`язання покупцем (нездійснення повідомлення), може слугувати підставою для відстрочення обов`язку останнього (щодо здійснення четвертого платежу).

Відтак, обов`язок покупця з оплати четвертого авансового платежу, згідно п. 2.4.4. Договору, є таким, що не настав.

Стосовно розгляду вимог, які стосуються Специфікації №1 від 11.05.2021 (Додатку №1 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №1 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - (1 шт); (2) Конвеєр ланцюговий КС100Т-50 (1 шт), (3) Сектор діаметром 300 мм (18 шт), (4) Перехідник діаметром 300 мм (22 шт). Всього обладнання на загальну суму 9 642 528, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 60 робочих днів з моменту передплати у розмірі 50%.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000250 від 21.05.2021 на суму 4 821 264, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №1 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 2 892 758, 40 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 26.05.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 1 928 505, 60 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 14.06.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 2 892 758, 40 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 07.07.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 1 928 505, 60 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом 24.05.2021 сплатив перших два авансових платежі, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.05.2021 №3946 на суму 4 821 264, 00 грн.

16.07.2021 відповідач виконав третій авансовий платіж, що підтверджується платіжною інструкцією №4189 від 16.07.2021 на суму 2 892 758, 40 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось. Доказів оплати залишку вартості обладнання в розмірі 1 928 505, 60 грн. суду не надано.

Однак, з долучених Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром до матеріалів справи Актів прийому-передачі обладнання від 08.10.2021, 22.10.2021 та 11.11.2021, які підписані та не заперечуються обома сторонами, вбачається, що за Специфікацією №1 постачальником було поставлено покупцю весь обсяг товару.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем за первісним позовом обладнання за Специфікацією №1 є таким що настав та, відповідно, виник обов`язок покупця оплатити отриманий товар.

Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром за Специфікацією №1 підлягає заборгованість у розмірі 1 928 505, 60 грн.

Разом з цим, враховуючи факт відсутності повідомлення позивача за первісним позовом відповідача за первісним позовом про готовність товару до відвантаження, згідно п. 2.4.4. Договору, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за вказаною Специфікацією не підлягають задоволенню.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №2 від 11.05.2021 (Додатку №2 до Договору), суд зазначає наступне.

З специфікації №2 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Силос з плоским дном С22П4430 (4 шт.), Силос конусний С7К150.45 - (2 шт.), Силос конусний С4К30.45 - (3 шт.), Конвеєр ланцюговий КС20-5,0 (1шт.), Конвеєр ланцюговий КС20-10,0 (2шт.), Конвеєр ланцюговий КС20-15,0 (9шт.), Конвеєр ланцюговий КС20-25,0 (6шт.), Конвеєр ланцюговий КС20-30,0 (3шт.), Конвеєр ланцюговий КС50-40,0 (2шт.), Сектор діаметром 300 мм (5 шт.), Галерея надсилосна довжиною 22 м (4 шт.). Всього обладнання на загальну суму 23 642 496, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 85 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000224 від 11.05.2021 на суму 7 130 517, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №2 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 7 092 748, 80 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 14.05.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 4 728 499, 20 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 01.06.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 7 092 748, 80 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 23.06.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 4 728 499, 20 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив три перших авансових платежі за Специфікацією №2, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.05.2021 №568 на суму 7 130 517, 00 грн., платіжною інструкцією від 28.05.2021 №611 на суму 300 000, 00 грн., платіжною інструкцією №620 від 02.06.2021 на суму 4 690 731, 00 грн. та платіжною інструкцією №4188 від 16.07.2021 на суму 6 792 748, 80 грн.

Відтак, прострочка сплати третього авансового платежу становить 15 робочих днів, за період з 24.06.2021 по 15.07.2021 на суму боргу у розмірі 6 792 748, 80 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось. Доказів оплати залишку вартості обладнання в розмірі 4 728 499, 20 грн. суду не надано.

Проте, з долучених Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром до матеріалів справи Актів прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 та 22.10.2021, які підписані та не заперечуються обома сторонами, вбачається, що за Специфікацією №2 позивачем за первісним позовом було поставлено відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 19 896 516, 00 грн. Судом встановлено, що постачальником не було поставлено покупцю Силос з плоским дном С22П4430 у кількості 1 шт. на суму 3 745 980, 00 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем за первісним позовом обладнання за Специфікацією №2 є таким що настав.

Враховуючи, що відповідачем за первісним позовом за Специфікацією №2 не було сплачено четвертий авансовий платіж у розмірі 4 728 499, 20 грн., а також з урахуванням недопоставленого обладнання постачальником на суму 3 745 980, 00 грн., суд дійшов висновку, що існує обов`язок покупця оплатити отримане та не сплачене обладнання у розмірі 982 518, 20 грн. (4 728 499, 20 грн. - 3 745 980, 00 грн.= 982 518, 00 грн.).

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягає до стягнення заборгованість за Специфікацією №2 у розмірі 982 518, 00 грн.

Враховуючи факт відсутності повідомлення позивачем за первісним позовом відповідача за первісним позовом про готовність товару до відвантаження, згідно п. 2.4.4. Договору, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення штрафу за вказаною Специфікацією не підлягають задоволенню.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені за заявлений позивачем період на суму основного боргу у розмірі 6 792 748, 00 грн., без врахування четвертого авансового платежу, оскільки відсутнє повідомлення на вимогу п. 2.4.4. Договору.

Таким чином, за розрахунком суду, за Специфікацією №2 три проценти річних становлять 12 282,78 грн., пеня становить 61 413,89 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, від 08.05.2019 у справі №904/2156/18, від 20.09.2019 у справі №904/4342/18, від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 01.10.2020 у справі №910/11820/18.

За перерахунком суду, розмір інфляційних втрат за період з 24.06.2021 по 15.07.2021 на суму 6 792 748, 00 грн. становить 0 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №3 від 21.05.2021 (Додатку №3 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №3 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Скальператор СКО-200 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт.), зерновий сепаратор ЛУЧ ЗСО-300 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління (1 шт.). Всього обладнання на загальну суму 3 465 210, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 100 робочих днів з моменту передоплати у розмірі 60% від вартості обладнання за цим Договором. Залишковий платіж за обладнання у розмірі 40% від вартості обладнання за цим Додатком покупець сплачує постачальнику протягом трьох банківських днів з моменту повідомлення покупця про готовність обладнання до відвантаження. Тобто, в даному випадку, досліджуючи умови договору та вказаної специфікації, суд дійшов висновку, що сторони змінили умови оплати, визначені у п. 2.4. Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000252 від 24.05.2021 на суму 2 079 126, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №3 до Договору.

Враховуючи вказане вище розрахунок за Специфікацією №3 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 2 079 126, 00 грн. (60% від вартості обладнання). Строк оплати першого авансового платежу за Специфікацією №3 не встановлений;

- 1 386 084, 00 грн. (40% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення покупця про готовність обладнання до відвантаження.

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №3, що підтверджується платіжною інструкцією №3947 від 24.05.2021 на суму 2 079 126, 00 грн. та платіжною інструкцією №1822 від 16.12.2021 на суму 1 386 084, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов Договору та Специфікації №3 не здійснювалось.

Позивач за первісним позовом нараховує пеню, інфляційні втрати та три проценти річних на суму 693 042, 00 грн. за період з 08.07.21 по 16.07.21, в межах виконання зобов`язань за Специфікацією №3, що не відповідає обставинам справи та періоду існуванню боргу за вказаною специфікацією.

Відтак, враховуючи факт відсутності повідомлення позивача за первісним позовом відповідача за первісним позовом про готовність товару до відвантаження, а також враховуючи те, що строк сплати першого авансового платежу за вказаною Специфікацією між сторонами не погоджено, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені за Специфікацією №3 не підлягають задоволенню.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №4 від 25.06.2021 (Додатку №4 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №4 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Самоплив діаметром 300 мм футерований 19м.п.; (2) сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт. Всього обладнання на загальну суму 128 808, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 5 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000367 від 15.07.2021 на суму 128 808, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №4 до Договору.

Враховуючи вказане вище розрахунок за Специфікацією №4 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 38 642, 40 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 20.07.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 25 761, 60 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 05.08.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 38 642, 40 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 30.08.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 25 761, 60 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №4, що підтверджується платіжною інструкцією №810 від 15.07.2021 на суму 128 808, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов Договору за Специфікацією №4 не здійснювалось.

Позивачем за первісним позовом не завлено до стягнення заборгованості за Специфікацією №4.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №5 від 05.07.2021 (Додатку №5 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №5 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: 1 Самоплив діаметром 200 мм футерований 30 м.п. Всього обладнання на загальну суму 128 520, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 10 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000419 від 15.07.2021 на суму 128 520, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №5 до Договору.

Враховуючи вказане вище розрахунок за Специфікацією №5 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 38 556, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 20.07.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 25 704, 00 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 02.09.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 38 556, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 23.09.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 25 704, 00 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №5, що підтверджується платіжною інструкцією №811 від 15.07.2021 на суму 128 520, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов Договору за Специфікацією №4 не здійснювалось.

Позивачем за первісним позовом не завлено до стягнення заборгованості за Специфікацією №5.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №6 від 12.07.2021 (Додатку №6 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №6 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Сектор діаметром 200 мм 10 шт., Перехідник діаметром 200 мм футерований 30 шт. Всього обладнання на загальну суму 120 960, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 20 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000408 від 12.07.2021 на суму 120 960, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №6 до Договору.

Враховуючи вказане вище розрахунок за Специфікацією №6 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 38 288, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 15.07.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 24 192,00 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 05.08.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 38 288, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 26.08.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 24 192,00 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №6, що підтверджується платіжною інструкцією №812 від 15.07.2021 на суму 120 960, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов Договору за Специфікацією №6 не здійснювалось.

Позивачем за первісним позовом не завлено до стягнення заборгованості за Специфікацією №6.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №7 від 09.08.2021 (Додатку №7 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №7 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Силос з плоским дном С22П4430 1 шт.; (2) Галерея надсилосна довжиною 22 м. 1шт., (3) Норія стрічкова Н100-21,0 1шт.; (4) Перехідник діаметром 300 мм 10 шт.; (5) Конвеєр ланцюговий КС100Т-15,0 1 шт.; (6) Сектор діаметром 300 мм 12 шт. (7) Самоплив діаметром 300 мм футерований 20 м.п; (8) Майданчик перехідний на норію 1 шт.; (9) Драбина вертикальна на норію 22 м.п.; (10) Засувка 300*300 з електроприводом 4 шт. Всього обладнання на загальну суму 5 101 452, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000472 від 09.08.2021 на суму 2 550 726, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №7 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 1 530 435, 60 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 12.08.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 1 020 290, 40 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 01.09.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 1 530 435, 60 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 22.09.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 1 020 290, 40 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив два перших авансових платежі за Специфікацією №7, що підтверджується платіжною інструкцією №4237 від 09.08.2021 на суму 2 550 726, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось. Доказів оплати залишку вартості обладнання в розмірі 2 550 726, 00 грн. суду не надано.

Враховуючи вказане вище, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягає заборгованість у розмірі 1 530 435, 60 грн.

Разом з тим, з урахуванням факту відсутності повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження, згідно п. 2.4.4. Договору, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення заборгованості за Специфікацією №7 у розмірі 1 020 290, 40 грн. не підлягають задоволенню.

З урахуванням умов Договору, враховуючи те, що строк оплати четвертого платежу за Специфікацією №7 у покупця не настав, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення штрафу на суму боргу у розмірі 1 020 290, 40 грн. (четвертий авансовий платіж) не підлягають задоволенню.

Разом з цим, за розрахунком суду, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягає штраф у розмірі 306 087, 60 грн. (1 530 435, 60 грн.*20%).

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені за заявлений позивачем період на суму основного боргу у розмірі 1 530 435, 60 грн.

Таким чином, за розрахунком суду, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягають три проценти річних у розмірі 55 347,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 441 266,77 грн., пеня у розмірі 590 873,70 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №8 від 18.10.2021 (Додатку №8 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №8 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: (1) Силос з плоским дном С22П4430 1шт.; (2) Галерея надсилосна довжиною 22 м 1шт.; (3) Теплогенератор на тюкованій соломі ТГТ-1500 1шт.; (4) Засувка 300*300 з ручним приводом 1 шт.; (5) Конвеєр ланцюговий КС100Т-25,0 1шт.; (6) Перехідник діаметром 300 мм 19 шт.; (7) Сектор діаметром 300 мм 20 шт.; (8) Драбина вертикальна на норію 26 м.п. Всього обладнання на загальну суму 7 788 600, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 70 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000593 від 18.10.2021 на суму 3 499 200, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №8 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 2 336 580, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 21.10.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 1 557 720, 00 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 09.11.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 2 336 580, 00 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 30.11.2021 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 1 557 720, 00 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив перший авансовий платіж та частково другий авансовий платіж (на суму 1 162 620, 00 грн.) за Специфікацією №8, що підтверджується платіжною інструкцією №1404 від 19.10.2021 на суму 3 499 200, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось.

Доказів оплати залишку вартості обладнання в загальному розмірі 4 283 730, 00 грн. (другий авансовий платіж у розмірі 395 100, 00 грн., третій авансовий платіж у розмірі 2 336 580, 00 грн. та четвертий авансовий платіж у розмірі 1 557 720, 00 грн.) суду не надано.

З урахуванням факту відсутності повідомлення позивача за первісним позовом відповідача за первісним позовом про готовність товару до відвантаження, згідно п. 2.4.4. Договору, строк оплати четвертого авансового платежу за Специфікацією №8 не настав.

Таким чином позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про стягнення заборгованості у розмірі 1 557 720, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Разом з цим, заборгованість за Специфікацією №8 у розмірі 2 731 680, 00 грн. (1 557 720, 00 грн.+ 2 336 580, 00 грн. (перший та другий авансовий платіж) - 1 162 620, 00 грн. (часткова сплата другого платежу) підлягає до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром.

Враховуючи те, що строк оплати четвертого авансового платежу за Специфікацією №8 не настав, судом здійснено перерахунок штрафу. Так, за розрахунком суду, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягає штраф у розмірі 545 201, 00 грн.

З розрахунків позивача за первісним позовом, вбачається, що він розраховує три проценти річних, інфляційні втрати та пеню, в тому числі, на суму боргу в розмірі 389 430, 00 грн. (що є менше суми визначеної судом, яка становить 395 100, 00 грн.) за період з 10.11.2021 по 06.12.22, що також є правом позивача.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, без урахування четвертого авансового платежу, оскільки строк його оплати не настав.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягають три проценти річних у розмірі 80 531, 99 грн., інфляційні втрати у розмірі 704 987,58 грн. та пеня у розмірі 949 654, 40 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №9 від 17.11.2021 (Додатку №9 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №9 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Перехідник діаметром 300 мм 9шт., Перехідник діаметром 300 мм футерований 13 шт., Сектор діаметром 300 мм футерований 16 шт., Самоплив діаметром 300 мм футерований 15 м.п. Всього обладнання на загальну суму 220 536, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000702 від 14.12.2021 на суму 220 536, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №9 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 66 160, 80 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 17.12.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 44 107, 20 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 07.01.2021 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 66 160, 80 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 28.01.2022 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 44 107, 20 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №9, що підтверджується платіжною інструкцією №377 від 27.01.2022 на суму 220 536, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось.

З розрахунків пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат позивача за первісним позовом, вбачається, що він їх розраховує, в тому числі, на суму боргу в розмірі 27 192, 00 грн. (що є менше суми визначеної судом, яка становить 66 160, 80 грн.) за період з 18.12.2021 по 26.01.2022 та на суму боргу в розмірі 36 288, 00 грн. (що є менше суми визначеної судом, яка становить 44 107, 20 грн.) за період з 13.01.2022 по 26.01.2022, що є правом позивача.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, без урахування четвертого авансового платежу, оскільки строк його оплати не настав.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром належать три проценти річних у розмірі 121, 30 грн., інфляційні втрати у розмірі 786, 24 грн. та пеня у розмірі 747, 64 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №10 від 29.11.2021 (Додатку №10 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №10 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: галерея надсилосна довжиною 12 м 1 шт., конвеєр ланцюговий КС200Т-5,0 1 шт., конвеєр ланцюговий КС200Т-10,0 - 1 шт., Сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт., суматор діаметром 300 мм футерований 3 шт. Всього обладнання на загальну суму 851 334, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000703 від 14.12.2021 на суму 425 667, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №10 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 255 400, 20 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 17.12.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 170 266, 80 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 12.01.2022 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 255 400, 20 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 02.02.2022 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 170 266, 80 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №10, що підтверджується платіжною інструкцією №378 від 27.01.2022 на суму 400 000, 00 грн. та платіжною інструкцією №553 від 31.03.2022 на суму 451 334, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось.

За розрахунком суду, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром належить штраф у розмірі 19 515, 00 грн.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, без урахування четвертого авансового платежу, оскільки строк його оплати не настав.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром підлягають три проценти річних у розмірі 938, 32 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 986, 64 грн. та пеня у розмірі 6 009, 56 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №11 від 09.12.2021 (Додатку №11 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №11 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Самоплив діаметром 200 мм 15 м.п; Самоплив діаметром 300 мм 33 м.п. Всього обладнання на загальну суму 118 152, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 20 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи містять рахунок-фактури №СК-0000704 від 14.12.2021 на суму 59 076, 00 грн., який виписаний позивачем за первісним позовом відповідачу на оплату обладнання згідно Додатку №11 до Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору розрахунок за Специфікацією №2 мав відбуватись шляхом 100% передоплати і перераховуватись наступним чином:

- 35 445, 60 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 17.12.2021 включно (п. 2.4.1. Договору);

- 23 630, 40 грн. (20% від вартості обладнання) у строк до 13.01.2022 включно (п. 2.4.2. Договору);

- 35 445, 60 грн. (30% від вартості обладнання) у строк до 03.02.2022 включно (п. 2.4.3. Договору);

- 23 630, 40 грн. (20% від вартості обладнання) впродовж трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження (п. 2.4.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що відповідач за первісним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №11, що підтверджується платіжною інструкцією №376 від 27.01.2022 на суму 118 152, 00 грн.

Окремого повідомлення про готовність товару до відвантаження, як окремої дії на виконання умов п. 2.4.4. Договору не здійснювалось.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, з урахуванням періодів нарахування заявлених позивачем за первісним позовом, а також за виключенням четвертого авансового платежу, оскільки строк його оплати не настав.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром належать три проценти річних у розмірі 66, 03 грн., інфляційні втрати у розмірі 560, 79 грн. та пеня у розмірі 407, 87 грн.

В процесі розгляду справи Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром було подано заяву від 05.06.2023 про зменшення штрафних санкцій за первісним позовом на 90% .

Розглянувши вказане клопотання відповідача за первісним позовом та мотиви звернення з ним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Абзацем 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Поряд з цим, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

При цьому неустойка має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Судом також враховано позицію Верховного Суду в постанові від 13.01.2020 у справі №902/855/18, в якій вказано, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.

У постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Матеріали справи не свідчать, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за первісним позовом, а також його виконання не в повному обсязі призвели до заподіянню збитків Товариству з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол.

Також судом враховано, що за розрахунком суду, залишок несплаченої суми заборгованості відповідачем за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом складає 7 173 139, 20 грн., в той час як розмір пені становить 1 609 107, 06 грн., а штрафу становить 870 803, 60 грн., що в загальному розмірі складає більше третини суми основного боргу.

Виходячи з обставин справи, договірних відносин між сторонами, а також з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про зменшення штрафних санкцій та зменшення розміру заявленої до стягнення позивачем за первісним позовом пені на 90%, що від суми 1 609 107, 06 грн. складає 160 910, 71 грн. та зменшення розміру штрафу на 90% що від суми 870 803, 60 грн. складає 87 080, 36 грн.

Відтак, позовні вимоги за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром заборгованості підлягають задоволенню частково в сумі 7 173 139, 20 грн., штрафу підлягають задоволенню частково в сумі 87 080, 36 грн., пені підлягають задоволенню частково в сумі 160 910, 71 грн., інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 1 156 801, 78 грн., трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 149 287, 66 грн.

Стосовно вимог за зустрічним позовом суд дійшов наступних висновків.

На підтвердження виконання власних договірних обов`язків з поставки постачальник надав суду товарно-транспортні накладні, а саме №89 від 22.07.2021, №101 від 12.08.2021, №104 від 27.08.2021, №120 від 16.08.2021, №107 від 02.09.2021, №112 від 07.09.2021, №132 від 01.10.2021, №134 від 05.10.2021, №136 від 08.10.2021, №176 від 24.11.2021, №164 від 04.11.2021, №172 від 15.11.2021, №160 від 29.10.2021, №7 від 01.02.2022, №168 від 11.11.2021, №181 від 06.12.2021, №182 від 08.12.2021, №183 від 10.12.2021, №184 від 13.12.2021, №186 від 17.12.2021, №188 від 24.12.2021, №9 від 09.02.2022.

Так, суд зауважує, що товарно-транспортна накладна є документом, що фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом, а тому відповідний документ не є первинно-обліковим документом щодо проведеної господарської операції, як виключний доказ передачі товару саме покупцю.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

У постанові від 12.06.2018 №826/11879/13-а (касаційне провадження №К/9901/4022/18) суд дійшов висновку, що товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Однак, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 №П/811/2247/14 (касаційне провадження №К/9901/7235/18), дійшла іншого висновку з приводу товарно-транспортної накладної у разі поставки товарів, і зазначила, що товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов`язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Також, Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 №815/3310/17 (касаційне провадження №К/9901/49561/18) зазначив, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг.

Так, товарно-транспортна накладна передбачена для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та у разі коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, наявність відповідної накладної, враховуючи, що перевезення є лише одним з етапів поставки товару, не є належним доказом передачі товару у розпорядження покупця у передбаченому договором порядку із перевірки його за кількістю та якістю.

Отже, товарно-транспортна накладна відповідно до законодавчих положень є документом, що фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом, а тому відповідний документ не є первинно-обліковим документом щодо проведеної господарської операції, як виключний доказ передачі товару саме позивачу.

Cудом враховано, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись не тільки первинними документами, а також іншими доказами, попри те ці докази мають переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Також, на підтвердження виконання обов`язків з поставки обладнання постачальник надав суду наступні видаткові накладні: №СК-0000241 від 22.07.2021, №СК-0000271 від 12.08.2021, №СК-0000284 від 27.08.2021, №СК-0000315 від 16.09.2021, №СК-0000290 від 02.09.2021, №СК-0000301 від 07.09.2021, №СК-0000349 від 01.10.2021, №СК-0000351 від 05.10.2021, №СК-0000354 від 08.10.2021, №СК-0000379 від 22.10.2021, №СК-0000377 від 22.10.2021, №СК-0000378 від 22.10.2021, №СК-0000411 від 11.11.2021, №СК-0000450 від 06.12.2021, №СК-0000452 від 08.12.2021, №СК-0000458 від 10.12.2021, №СК-0000459 від 13.12.2021, №СК-0000468 від 17.12.2021, №СК-0000476 від 24.12.2021, №СК-0000024 від 09.02.2022, №СК-0000026 від 09.02.2022, №СК-0000025 від 09.02.2022, які підписпані обома сторонами.

Разом з цим, матеріали справи містять видаткові накладні №СК-0000033 від 23.02.2022, №СК-0000044 від 24.06.2022, №СК-0000048 від 25.07.2022, №СК-0000049 від 25.07.2022, які не підписані представниками сторін.

Дослідивши вказані вище видаткові накладні суд , з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції у цій справі, дослідив такі накладні та дійшов наступних висновків.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Так, у розумінні приписів цивільного законодавства договір спрямовано на встановлення; зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні дії, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату.

За змістом спірних у цій справі правовідносин між сторонами укладено договір поставки продукції (обладнання), правова природа та мета якого, з огляду на приписи статей 712, 655 та 656 ЦК України, полягає у відвантаженні та переданні Заводом у власність Товариства визначеної у специфікаціях продукції.

Водночас слід зауважити, що предметом договору зазвичай охоплюються не усі права та обов`язки, оскільки останні можуть стосуватися як умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення, і відповідно обумовлюватися вчиненням кожною із сторін передбачених договором та законом дій, спрямованих на досягнення мети, яка може бути для кожної із сторін індивідуальною.

Зокрема продавець, укладаючи договір поставки (купівлі-продажу), переслідує мету в отриманні у власність коштів за товар, отримати який у власність та розпорядження є ціллю та метою покупця.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 664, ч. 1 ст. 667, ч. 1 ст. 668 та ч.ч. 1, 4 ст. 687 ЦК України унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1. вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2. надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.

Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Перевірка додержання умов договору купівлі-продажу щодо предмета договору продавцем і покупцем має здійснюватися на одних і тих самих умовах.

Зі змісту наведених норм права та їх сукупного аналізу слідує, що загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, попри те сторони у договорі можуть передбачити й інший момент набуття права власності на майно, зокрема право власності на товар може переходити від продавця до покупця у момент передачі товару, до цього моменту, або після нього - відповідно до умов договору купівлі-продажу.

Так, пунктом 3.4. договору сторони погодили, що продукція переходить у власність покупця в момент передачі її на складі постачальника за накладною та дорученням.

Водночас згідно пункту 3.3. договору сторони узгодили, відповідно, такий порядок доставки/відвантаження та приймання продукції: доставка продукції здійснюється на умовах DDP склади покупця, згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, за адресою: Київська обл., м. Васильків, вулиця Гоголя, будинок, 26. Вартість доставки оплачує постачальник.

Разом з цим, п. 4.1. Договору встановлено, що приймання продукції за кількістю і якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю N П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю N П-7, затверджені постановами Державного арбітражу Союзу РСР від 15.06.65 р. N П-6 і від 25.04.66 р. N П-7.

В пункті 4.2 Договору вказано, що впродовж 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення Постачальника про готовність партії продукції до відвантаження відповідно до п.3.1 договору, покупець зобов`язаний організувати приймання партії продукції та офіційно призначити відповідальну особу для здійснення приймання продукції з наданням постачальнику документів такого призначення, завірених належним чином.

За результатами приймання-передачі кожної партії продукції сторони підписують відповідні документи приймання-передачі партії продукції. Покупець зобов`язаний підписати надані Постачальником примірники документів приймання-передачі партії продукції (з відміткою Покупця про прийняття обладнання за кількістю, асортиментом та якістю, окрім прихованих недоліків), що поставлений відповідно до умов Договору (п. 4.4. Договору).

Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром заперечується факт поставки обладнання іншого, крім того, яке зазначено в Актах прийому-передачі обладнання.

За результатами дослідження вказаних вище умов Договору, судом зроблено висновок, що поставка обладнання мала відбуватись у декілька етапів.

Так, спочатку, обладнання мало бути передано на складі постачальника за видатковими накладними (п. 3.4. Договору).

Наступним етапом поставки обладнання мала бути безпосередня доставка продукції постачальником на склад покупця (п. 3.3. Договору). Відповідно, доказом приймання продукції покупцем на своєму складі є Акт прийому-передачі обладнання (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю N П-6 Приймання продукції, що поставляється без тари, у відкритій тарі, а також приймання за вагою брутто і кількістю місць продукції, що поставляється в тарі проводиться:

а) на складі одержувача - при доставці продукції постачальником;

б) на складі постачальника - при вивезенні продукції одержувачем;

в) в місці розкриття опломбованих або в місці розвантаження неопломбованих транспортних засобів і контейнерів або на складі органу транспорту - при доставці і видачі продукції органом залізничного, водного, повітряного або автомобільного транспорту.

При доставці постачальником продукції в тарі на склад одержувача останній крім перевірки ваги брутто і кількості місць може зажадати розкриття тари і перевірки ваги нетто і кількості товарних одиниць в кожному місці.

Згідно п. 11 вказаної вище Інструкції приймання продукції проводиться особами, уповноваженими на те керівником або заступником керівника підприємства-одержувача. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції.

В акті приймання має бути зазначено кількість продукції, що надійшла роздільно в кожному вагоні, контейнері або автофургоні (п. 12. Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю N П-6).

Пунктом 25 вказаної вище Інструкції передбачено, зокрема, що акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в прийманні продукції за якістю. Особа, незгодна з вмістом акту, зобов`язана підписати акт з відміткою про незгоду і викласти свою думку.

Акт приймання продукції затверджується керівником або заступником керівника підприємства-одержувача не пізніше ніж на наступний день після складання акту (п. 26 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю N П-6).

Отже, зміст вказаних вище умов підписаного між сторонами договору, у сукупності з наведеними вище нормами права та висновками щодо спірного правовідношення, дає підстави для висновку про те, що результатом виконання Продавцем обов`язку з відвантаження та передання обладнання і прийняття його Покупцем, є підписаний сторонами акт приймання-передачі товару (партії продукції), яким власне сторони ідентифікують як обладнання за відповідною партією, так і зауваження щодо її кількості та/або якості.

Передбачена ж пунктом 3.4. накладна засвідчує перехід до покупця права власності на товар, що згідно положень цього пункту відбувається на складі постачальника, попри те перехід права власності на товар у спірних правовідносинах не є тотожним поняттю відвантаженні товару покупцю, що за умовами договору обумовлюється фактичною передачею продукції у розпорядження покупця саме на його складах, а не на складі постачальника.

Тобто, у розумінні наведених вище норм закону та положень договору накладна (видаткова накладна) є лише формою товарно-розпорядчого документа, яким обумовлюється перехід права власності на продукцію та початок процедури доставки такого товару, попри те в цілях розуміння погоджених сторонами умов поставки - DDP за правилами Інкотермс 2010 вказана у пункті 3.4. накладна (видаткова накладна) не є доказом фактичного відвантаження продукції покупцю у призначеному ним місці (складах) та, відповідно, не слугує досягненню мети, яку переслідує покупець.

У розрізі зазначеного судом враховано, що умови DDP за правилами Інкотермс 2010 - це умови доставки, згідно з якими продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкой товару до місця призначення, та передбачає максимальний обсяг обов`язків продавця. Зокрема продавець бере на себе відповідальність за ризики псування/втрати вантажу і витрати, пов`язані з транспортуванням і митним оформленням, до того моменту, коли покупець отримає вантаж у пункті призначення і вивантаження.

Зроблені вище висновки суду також ґрунтуються на аналізі як всього змісту договору, погодженого за його умовами продукції (обладнання) і її специфіки, так і початкової поведінки сторін щодо складення та підписання 08.10.2021, 22.10.2021 та 11.11.2021 актів приймання- передачі обладнання щодо відвантаження частини партій (специфікацій), якими сторони ідентифікували обладнання за специфікаціями та засвідчили відсутність взаємних претензій та зауважень.

Зокрема суд зазначає, що погоджений договором порядок передачі товару саме по актах приймання-передачі та на складі покупця зумовлений необхідністю як у перевірці обладнання за кількістю та якістю, так і в монтажі такого обладнання та/або його підключенні/першому запуску технічним представником постачальника (пункт 5.2. щодо початку гарантії на електродвигуни).Надані ж Заводом видаткові накладні не містять ані відомостей про ідентифікацію обладнання за конкретними специфікаціями, ані відомостей про прийняття покупцем обладнання у призначеному ним місці, у тому числі і з перевіркою товару за якістю/кількістю та зробленою про таку перевірку відміткою та/або відміткою про відсутністю у покупця зауважень щодо цього.

За таких обставин, у розрізі правовідносин сторін у даній справі, що склались відповідно до умов Договору, вбачається, що видаткові накладні не підтверджують факт поставки обладнання покупцю на його склад, а підтверджують лише факт передачі останньому обладнання на складі постачальника.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ті продукція/обладнання, які були передані Продавцем та прийняті Покупцем згідно актів приймання-передачі від 08.10.2021, 22.10.2021 та 11.11.2021, першочергово відображено у видаткових накладних, складених набагато раніше таких актів приймання-передачі - серпень-вересень, початок жовтня 2021 року, що формує у суду розумний сумнів стосовно доводів Продавця про поставку/доставку (відвантаження та передачу у розпорядження) Покупцю обладнання саме та виключно на підставі наданих ним видаткових накладних.

До того ж на користь такого висновку слугує і те, що така продукція як Зарносушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г, що передана Покупцю згідно акта приймання- передачі від 11.11.2021 у кількості 1 шт., відображена у видаткових накладних №№290, 301, 349, 351 та411 від 02.09.2021, 07.09.2021, 01.10.2021, 05.10.2021 та 11.11.2021 у кількості по 0,200 шт. у кожній накладній.

Підсумовуючи усе зазначене вище, суд висновує, що пункт 3.4. договору та пункт 3.3. у сукупності з пунктами 4.1., 4.2., 4.4. цього ж договору оперують різними поняттями, відповідно - «перехід права власності на продукцію» та «доставка/відвантаження і передача-приймання продукції», відтак договірний обов`язок Заводу, як постачальника, вважається виконаним саме у момент доставки обладнання та передачі його Товариству за актами приймання-передачі.

Вказані акти приймання-передачі за їх суттю не можуть замінювати відповідні накладні також і в сукупності з ТТН, позаяк наявність товарно-транспортного документа (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо) є обов`язковою для здійснення транспортно-експедиторської діяльності.

Відповідно до п. 6.4. Договору у разі несвоєчасної поставки продукції у строк встановлений п. 3.1. цього Договору, Постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення поставки.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №1 від 11.05.2021 (Додатку №1 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №1 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Зерношушарка на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г - 1 шт; Конвеєр ланцюговий КС100Т-50 1 шт, Сектор діаметром 300 мм 18 шт, Перехідник діаметром 300 мм 22 шт. Всього обладнання на загальну суму 9 642 528, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 60 робочих днів з моменту передплати у розмірі 50%.

Матеріали справи свідчать, що позивач за зустрічним позовом 24.05.2021 сплатив перших два авансових платежі, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.05.2021 №3946 на суму 4 821 264, 00 грн., тобто здійснив передплату у розмірі 50%

Так, обладнання визначене Специфікацією №1 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 18.08.2021 включно.

Зі змісту Специфікації №1 та Актів прийому-передачі обладнання і зазначеної у них інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, за якими таке обладнання передано слідує, що:

- згідно Акта прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 покупцю передано, зокрема, сектор діаметром 300 мм у кількості 12 шт. на суму 16 416, 00 грн., після чого вартість обладнання за Специфікацією №1 зменшилась на відповідну суму, що становить 9 626 112, 00 грн.;

- згідно Акту прийому-передачі обладнання від 22.10.2021 покупцю передано, зокрема, сектор діаметром 300 мм у кількості 6 шт. на суму 8 208, 00 грн., перехідник діаметром 300 мм футерований у кількості 22 шт. на суму 117 216, 00 грн. та конвеєр ланцюговий КС 100 Т-50, 0 у кількості 1 шт. на суму 882 000, 00 грн. Відтак, вартість обладнання за Специфікацією №1 зменшилась на 1 007 424, 00 грн. та відповідно склала 8 618 688, 00 грн.;

- решту товару за Специфікацією №1, а саме зерносушарку на природному газі і пропан-бутані ЗШ-5000Г у кількості 1 шт. вартістю 8 618 688, 00 грн. передано покупцю згідно Акту прийому-передачі обладнання від 11.11.2021.

За таких обставин, постачальник (відповідач за зустрічним позовом) вважається таким, що прострочив поставку товару за Специфікацією №1 з 19.08.2021 на суму 9 642 258, 00 грн., з 08.10.2021 на суму 9 626 112, 00 грн., з 22.10.2021 на суму 8 618 688, 00 грн.

Так, судом здійснено розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме:

- з 19.08.2021 по 03.10.2021 на суму 9 642 258, 00 грн., що становить 199 110, 30 грн.;

- з 08.10.2021 по 21.10.2021 на суму 9 626 112, 00 грн., що становить 62 767,52 грн.;

- з 22.10.2021 по 10.11.2021 на суму 8 618 688, 00 грн., що становить 80 283,67 грн.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №1 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 342 161, 49 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №2 від 11.05.2021 (Додатку №2 до Договору), суд зазначає наступне.

З специфікації №2 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Силос з плоским дном С22П4430 4 шт., Силос конусний С7К150.45 - 2 шт., Силос конусний С4К30.45 - 3 шт., Конвеєр ланцюговий КС20-5,0 1шт., Конвеєр ланцюговий КС20-10,0 2шт., Конвеєр ланцюговий КС20-15,0 9шт., Конвеєр ланцюговий КС20-25,0 6шт., Конвеєр ланцюговий КС20-30,0 3шт., Конвеєр ланцюговий КС50-40,0 2шт., Сектор діаметром 300 мм 5 шт., Галерея надсилосна довжиною 22 м 4 шт. Всього обладнання на загальну суму 23 642 496, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 85 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Позивач за зустрічним позовом оплатив три перших авансових платежі за Специфікацією №2, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.05.2021 №568 на суму 7 130 517, 00 грн., платіжною інструкцією від 28.05.2021 №611 на суму 300 000, 00 грн., платіжною інструкцією №620 від 02.06.2021 на суму 4 690 731, 00 грн. та платіжною інструкцією №4188 від 16.07.2021 на суму 6 792 748, 80 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №2 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 10.09.2021 включно.

Натомість, позивач за зустрічним позовом розраховує пеню за несвоєчасну поставку обладнання за вказаною Специфікацією за період з 10.09.2021 по 22.10.2021 на суму 23 642 496, 00 грн.

Зі змісту Специфікації №2 та Актів прийому-передачі обладнання і зазначеної у них інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, за якими таке обладнання передано слідує, що:

- згідно Акта прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 покупцю передано, зокрема, конвеєр ланцюговий КС20-25,0 у кількості 6 шт. на суму 1 335 744, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС20-5, 0 у кількості 1 шт. на суму 104 832, 00 грн., силос з плоским дном С22П4430 у кількості 1 шт. на суму 3 745 980, 00 грн., галерею надсилосну довжиною 22 м у кількості 1 шт. на суму 404 064, 00 грн. Так, вартість обладнання за Специфікацією №2 зменшилась на 5 590 620, 00 грн. та відповідно склала 18 051 876, 00 грн.;

- згідно Акта прийому-передачі обладнання від 22.10.2021 покупцю передано, зокрема, галерею надсилосну довжиною 22 м у кількості 3 шт. на суму 1 212 192, 00 грн., сектор діаметром 300 мм у кількості 5 шт. на суму 6 840, 00 грн., силос з плоским дном С22П4430 у кількості 2 шт. на суму 7 491 960, 00 грн., силос конусний С7К150.45 у кількості 2 шт. на суму 1 336 896, 00 грн., силос конусний С4К30.45 у кількості 3 шт. на суму 876 528, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС20-10,0 у кількості 2 шт. на суму 274 968, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС20-15, 0 у кількості 9 шт. на суму 1 544 832, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС20-30,0 у кількості 3 шт. на суму 768 528, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС50-40, 0 у кількості 2 шт. на суму 793 152, 00 грн. Відтак, вартість обладнання за Специфікацією №2 зменшилась на 14 305 896, 00 грн. та становить 3 745 980, 00 грн.

Доказів передачі покупцю решти обладнання за Специфікацією №2, а саме силосу з плоским дном С22П4430 у кількості 1 шт. на суму 3 745 980, 00 грн. суду не надано.

З урахуванням вказаного вище, суд дійшов висновку, що постачальник прострочив передачу обладнання за Специфікацією №2 з 11.09.2021 на суму 23 642 496, 00 грн., з 08.10.2021 на суму 18 051 876, 00 грн., з 22.10.2021 на 3 745 980, 00 грн.

Таким чином, суд здійснює розрахунок пені, з урахуванням того, що включно по 10.09.2021 у відповідача за зустрічним позовом був обов`язок поставити обладнання, а також в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме:

- з 11.09.2021 по 07.10.2021 на суму 23 642 496, 00 грн., що становить 297 312,48 грн.;

- з 08.10.2021 по 21.10.2021 на суму 18 051 876, 00 грн., що становить 116 048,12 грн.;

- з 22.10.2021 по 22.10.2021 на суму 3 745 980, 00 грн., що становить 1 744,70 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №2 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 415 105, 30 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №3 від 21.05.2021 (Додатку №3 до Договору), суд зазначає таке.

Із специфікації №3 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Скальператор СКО-200 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління 1 шт., зерновий сепаратор ЛУЧ ЗСО-300 (з повітряним сепаратором замкнутого циклу, аспірацією та щитом управління 1 шт. Всього обладнання на загальну суму 3 465 210, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 100 робочих днів з моменту передоплати у розмірі 60% від вартості обладнання за цим Додатком.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №3, що підтверджується платіжною інструкцією №3947 від 24.05.2021 на суму 2 079 126, 00 грн. та платіжною інструкцією №1822 від 16.12.2021 на суму 1 386 084, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №3 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 18.10.2021 включно.

Доказів передачі покупцю обладнання за Специфікацією №3 на загальну суму 3 465 210, 00 грн. суду не надано.

В даному випадку, суд здійснює розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 18.01.2022 по 18.01.2023 на загальну суму 3 465 210, 00 грн., що становить 1 349 438, 22 грн.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №3 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 1 349 438, 22 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №4 від 25.06.2021 (Додатку №4 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №4 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Самоплив діаметром 300 мм футерований 19м.п.; сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт. Всього обладнання на загальну суму 128 808, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 5 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №4, що підтверджується платіжною інструкцією №810 від 15.07.2021 на суму 128 808, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №4 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 22.07.2021 включно.

Зі змісту Специфікації №4 та Акту прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 і зазначеної у ньому інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, слідує, що покупцю передано весь обсяг обладнання за вказаною Специфікацією, а саме сектор 300 футерований у кількості 4 шт. на суму 9 792, 00 грн. та самоплив діаметром 300 мм футерований у кілкості 19 шт. на суму 119 016, 00 грн.

Таким чином, суд здійснює розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 23.07.2021 по 07.10.2021 на суму 128 808, 00 грн., що становить 4 446,52 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №4 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 4 446,52 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №5 від 05.07.2021 (Додатку №5 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №5 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Самоплив діаметром 200 мм футерований 30 м.п. Всього обладнання на загальну суму 128 520, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 10 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №5, що підтверджується платіжною інструкцією №811 від 15.07.2021 на суму 128 520, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №5 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 29.07.2021 включно.

Зі змісту Специфікації №5 та Акту прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 і зазначеної у ньому інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, слідує, що покупцю передано весь обсяг обладнання за вказаною Специфікацією, а саме самоплив діаметром 200 мм футерований у кількості 30 шт. на суму 128 520, 00 грн.

Таким чином, суд здійснює розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 30.07.2021 по 07.10.2021 на суму 128 520, 00 грн., що становить 4 042, 22 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №5 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 4 042, 22 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №6 від 12.07.2021 (Додатку №6 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №6 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Сектор діаметром 200 мм 10 шт., Перехідник діаметром 200 мм футерований 30 шт. Всього обладнання на загальну суму 120 960, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 20 робочих днів з моменту передоплати згідно умов Договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач за зустрічним позовом оплатив в повному обсязі авансові платежі за Специфікацією №6, що підтверджується платіжною інструкцією №812 від 15.07.2021 на суму 120 960, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №6 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 12.08.2021 включно.

Зі змісту Специфікації №6 та Акту прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 і зазначеної у ньому інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, слідує, що покупцю передано весь обсяг обладнання за вказаною Специфікацією, а саме сектор діаметром 200 мм футерований у кількості 10 шт. на суму 19 440, 00 грн. та перехідник діаметром 200 мм футерований у кількості 30 шт. на суму 101 520, 00 грн.

Таким чином, суд здійснює розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 13.08.2021 по 07.10.2021 на суму 120 960, 00 грн., що становить 3 062, 00 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №6 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 3 062, 00 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №7 від 09.08.2021 (Додатку №7 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №7 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Силос з плоским дном С22П4430 1 шт.; Галерея надсилосна довжиною 22 м. 1шт., Норія стрічкова Н100-21,0 1шт.; Перехідник діаметром 300 мм 10 шт.; Конвеєр ланцюговий КС100Т-15,0 1 шт.; Сектор діаметром 300 мм 12 шт. Самоплив діаметром 300 мм футерований 20 м.п; Майданчик перехідний на норію 1 шт.; Драбина вертикальна на норію 22 м.п.; Засувка 300*300 з електроприводом 4 шт. Всього обладнання на загальну суму 5 101 452, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом оплатив два перших авансових платежі за Специфікацією №7, що підтверджується платіжною інструкцією №4237 від 09.08.2021 на суму 2 550 726, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №7 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 05.10.2021 включно.

Зі змісту Специфікації №7 та Актів прийому-передачі обладнання і зазначеної у них інформації щодо характеристик обладнання і його кількості, за якими таке обладнання передано слідує, що:

- згідно Акта прийому-передачі обладнання від 08.10.2021 покупцю передано, зокрема, норію стрічкову Н100-21, 0 у кількості 1 шт. на суму 356 544, 00 грн. та самоплив діаметром 300 мм футерований у кількості 20 шт. на суму 125 280, 00 грн., у зв`язку з чим вартість обладнання за Специфікацією №7 зменшилась на відповідні суми, що склало 4 619 628, 00 грн.;

- згідно Акта прийому-передачі обладнання від 22.10.2021 покупцю передано, зокрема, засувку 300х300 з електроприводом у кількості 4 шт. на суму 66 818, 00 грн., драбину вертикальну на норію у кількості 22 м.п. на суму 41 184, 00 грн., майданчик перехідний на норію у кількості 1 шт. на суму 20 880, 00 грн., сектор діаметром 300 мм у кількості 12 шт. на суму 16 416, 00 грн., конвеєр ланцюговий КС100Т-15, 0 у кількості 1 шт. на суму 304 128, 00 грн., перехідник діаметром 300 мм у кількості 10 шт. на суму 20 160, 00 грн., галерею надсилосну довжиною 22 м у кількості 1 шт. на суму 404 064, 00 грн. Відтак, вартість обладнання за Специфікацією №7 змінилась на відповідні суми та склала 3 745 980, 00 грн.

Доказів передачі покупцю решти обладнання за Специфікацією №7, а саме силосу з плоским дном С22П4430 у кількості 1 шт. на суму 3 745 980, 00 грн. суду не надано.

З урахуванням вказаного вище, суд дійшов висновку, що постачальник прострочив передачу обладнання за Специфікацією №7 з 06.10.2021 на суму 5 101 452, 00 грн., з 08.10.2021 на суму 4 619 628, 00 грн., з 21.10.2021 на суму 3 745 980, 00 грн.

Таким чином, судом здійснено розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме:

- з 06.10.2021 по 07.10.2021 на суму 5 101 452, 00 грн., шо становить 4 752,04 грн.;

- з 08.10.2021 по 21.10.2021 на суму 4 619 628, 00 грн., що становить 30 122,51 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №7 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 34 874, 15 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №8 від 18.10.2021 (Додатку №8 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №8 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Силос з плоским дном С22П4430 1шт.; Галерея надсилосна довжиною 22 м 1шт.; Теплогенератор на тюкованій соломі ТГТ-1500 1шт.; Засувка 300*300 з ручним приводом 1 шт.; Конвеєр ланцюговий КС100Т-25,0 1шт.; Перехідник діаметром 300 мм 19 шт.; Сектор діаметром 300 мм 20 шт.; Драбина вертикальна на норію 26 м.п. Всього обладнання на загальну суму 7 788 600, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 70 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач за зустрічним позовом оплатив перший авансовий платіж та частково другий авансовий платіж (на суму 1 162 620, 00 грн.) за Специфікацією №8, що підтверджується платіжною інструкцією №1404 від 19.10.2021 на суму 3 499 200, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №8 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 28.01.2023 включно.

Доказів передачі покупцю обладнання за Специфікацією №8 матеріали справи не містять.

Таким чином, судом здійснено розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 31.01.2022 по 18.01.2023 на суму 7 788 600, 00 грн., що становить 2 978 872,77 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №8 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 2 978 872,77 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №9 від 17.11.2021 (Додатку №9 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №9 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Перехідник діаметром 300 мм 9шт., Перехідник діаметром 300 мм футерований 13 шт., Сектор діаметром 300 мм футерований 16 шт., Самоплив діаметром 300 мм футерований 15 м.п. Всього обладнання на загальну суму 220 536, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач за зустрічним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №9, що підтверджується платіжною інструкцією №377 від 27.01.2022 на суму 220 536, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №9 мало бути поставлено на склад покупця до 25.03.2022 включно.

Доказів передачі покупцю обладнання за вказаною Специфікацією матеріали справи не містять.

Таким чином, суд здійснює розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 28.03.2022 по 18.01.2023 на суму 220 536,00 грн., що становить 77 580,34 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №9 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 77 580,32 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №10 від 29.11.2021 (Додатку №10 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №10 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: галерея надсилосна довжиною 12 м 1 шт., конвеєр ланцюговий КС200Т-5,0 1 шт., конвеєр ланцюговий КС200Т-10,0 - 1 шт., Сектор діаметром 300 мм футерований 4 шт., суматор діаметром 300 мм футерований 3 шт. Всього обладнання на загальну суму 851 334, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 40 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

Матеріали справи свідчать, що позивач за зустрічним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №10, що підтверджується платіжною інструкцією №378 від 27.01.2022 на суму 400 000, 00 грн. та платіжною інструкцією №553 від 31.03.2022 на суму 451 334, 00 грн.

Так, обладнання визначене Специфікацією №10 до Договору мало бути поставлено на склад покупця до 25.03.2022 включно.

Доказів передачі покупцю обладнання за вказаною Специфікацією матеріали справи не містять.

Таким чином, судом здійснено розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 23.03.2022 по 18.01.2023 на суму 851 334, 00 грн., що становить 299 482, 97 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №10 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 299 482, 97 грн.

Щодо розгляду вимог, які стосуються Специфікації №11 від 09.12.2021 (Додатку №11 до Договору), суд зазначає таке.

З специфікації №11 вбачається, що в ній передбачалась поставка наступних позицій: Самоплив діаметром 200 мм 15 м.п; Самоплив діаметром 300 мм 33 м.п. Всього обладнання на загальну суму 118 152, 00 грн.

Строк поставки відповідно до цієї специфікації складає 20 робочих днів з моменту передплати згідно умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом оплатив всі авансові платежі за Специфікацією №11, що підтверджується платіжною інструкцією №376 від 27.01.2022 на суму 118 152, 00 грн.

Так, обладнання визначене вказаною Специфікацією мало бути поставлено на склад покупця до 24.02.2022 включно.

Доказів передачі покупцю обладнання за Специфікацією №11 матеріали справи не містять.

Таким чином, судом здійснено розрахунок пені в межах визначеного позивачем за зустрічним позовом періоду, а саме з 25.03.2022 по 18.01.2023 на суму 118 152, 00 грн., що становить 41 757, 84 грн.

Відтак, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол за Специфікацією №11 підлягає пеня за несвоєчасну передачу обладнання у розмірі 41 757, 84 грн.

За таких обставин, позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Фінпром» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол пені підлягають задоволенню частково в сумі 5 550 823, 80 грн.

З приводу долучених до матеріалів справи податкових накладних, суд зазначає наступне.

За загальним правилом датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, дата отримання коштів чи дата відвантаження товарів (п. 187.1 ПКУ).

Так, накладна непрямо може свідчити лише про відвантаження товару постачальником, як документ, що виписується на підставі первинного документа на відвантаження товару і не може свідчити про отримання товару покупцем.

Крім цього, податкова накладна може складатися на дату оплати товару, якщо оплата була першою подією, і тоді вона ніяк не може підтверджувати подію отримання товару покупцем, яка ще не настала.

Cтосовно заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог про стягення збитків з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол, суд зазначає наступне.

Відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового, додаткового. Для застосування заходів цивільно-правової відповідальності необхідний склад цивільного правопорушення.

Збитками відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)(неодержані доходи).

В силу частини 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Нормою частини 2 статті 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2021 у справі №922/1742/20).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладену у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Разом з тим, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Відтак, суд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отож, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та наведені судом висновки на позивача покладається обов`язок довести суду згідно зі статтею 74 ГПК України наступне:

по-перше факт заподіяння йому збитків;

по-друге наявність протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності) особи, яка завдала збитки;

по-третє вину заподіювача збитків;

по-четверте причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками;

по-п`яте розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань;

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Судом досліджено надані до матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом копії технічних завдань №1 від 11.05.2021, №3 від 21.05.2021, №4 від 25.08.2021, №5 від 05.07.2021, №6 від 12.07.2021, №7 від 26.07.2021, №8 від 03.08.2021, №9 від 17.11.2021, №10 від 18.10.2021, №11 від 29.11.2021, №12 від 09.12.2021, які підписані обома сторонами. Судом встановлено, що в цих документах дійсно визначено строки виготовлення та монтажу обладнання.

Разом з цим, між сторонами укладено Договір поставки від 11.05.2021 №46/21. Інших договорів укладених між сторонами матеріали справи не містять.

Так, укладеним між сторонами Договором не передбачено обов`язку Постачальника з монтажу обладнання. Предметом Договору поставки від 11.05.2021 №46/21 є виготовлення та відвантаження продукції, а не монтаж обладнання, що постачається. До суду не надано доказів зміни умов вказаного Договору, які б дали суду підстави вважати, що такий договір набув особливостей договору підряду.

Крім того, за результатами дослідження Специфікацій та Технічних завдань, судом встановлено, що номенклатура товарів не співпадає між собою. Також, у технічних завданнях відсутнє посилання на Договір поставки від 11.05.2021 №46/21.

При цьому, Договір від 11.05.2021 №46/21 містить усі ознаки договору поставки, визначені у статтях 265-267 ГК України та статті 712 ЦК України, проте не містить умов щодо монтажу обладнання та умов, які визначали б виконання робіт. Спірний Договір не може вважатися договором підряду відповідно до положень глави 61 ЦК України. У спірному Договорі не наведені конкретні монтажні роботи, які мають виконуватися щодо певного обладнання (відсутній предмет договору підряду), не визначена ціна робіт (стаття 843 ЦК України), строки виконання робіт (стаття 846 ЦК України), порядок оплати робіт (стаття 854 ЦК України), умови щодо якості виконання робіт (стаття 857 ЦК України), гарантії якості робіт (стаття 859 ЦК України), відсутні посилання на певні технічні завдання або інші додатки, які можуть уточнювати умови виконання робіт. Відтак, ані постачальник не наділений правами та обов`язками підрядника, ані покупець не наділений правами та обов`язками замовника робіт з монтажу. Наведене свідчить, що надані позивачем за первісним позовом технічні завдання жодним чином не стосуються правовідносин за Договором та можуть свідчити лише про існування правовідносин, які не мали наслідком укладення певного договору на монтажні роботи, оскільки такий договір суду не надано.

Відтак, судом не встановлено наявність вини постачальника.

Також, відсутній один з елементів цивільно правової відповідальності протиправної поведінки, в цьому випадку, бездіяльності в контексті виконання умов Договору, оскільки ним не встановлено обов`язку Постачальника з монтажу обладнання.

Відтак, відсутні будь-які причинно наслідкові зв`язки між бездіяльністю постачальника та наслідками, які в результаті цього сталися, як і відсутня сама протиправна бездіяльність чи протиправні дії. Позивач за зустрічним позовом належним чином не обґрунтував та не довів вказану обставину перед судом.

Враховуючи вказане вище, суд не вбачає підстав для стягнення збитків з відповідача за зустрічним позовом, у зв`язку з чим розмір заявлених збитків не досліджується судом.

Верховний суд у своїй постанові у даній справі від 26.03.2024 також дійшов висновків про те, що зобов`язання постачальника з монтажу обладнання за Договором відсутнє.

За таких обставин, вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Фінпром» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол збитків у розмірі 11 796 759, 07 грн. не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром допущено порушення умов Договору в частині строків проведення остаточних розрахунків, а Товариством з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол допущено порушення умов Договору в частині строків поставки обладнання, у зв`язку з чим первісний позов підлягає задоволенню частково, зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 11 статті 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

За таких обставин, суд вважає за необхідне у відповідності до частини 11 статті 238 ГПК України провести зустрічне зарахування позовних вимог, у зв`язку з чим до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол підлягає заборгованість у розмірі 3 176 395, 91 грн. (8 727 219, 71 грн. (загальна сума, що підлягає до стягнення за первісним позовом) 5 550 823, 80 грн. (загальна сума, що підлягає до стягнення за зустрічним позовом).

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до частини 1 та 11 статті 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (із врахуванням зустрічного зарахування вимог).

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол про нарахування до моменту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» рішення суду в частині основного боргу:

- пені за формулою: Пеня = С x 2УСД x Д : 100 (де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ, Д - кількість днів прострочення);

- інфляційного збільшення боргу за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100) x ... ( ІІZ : 100 ) Де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... , ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення;

- трьох процентів річних за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, (де С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд зазначає, що зазначена стаття не надає суду повноважень у рішенні визначати про нарахування до моменту виконання інфляційного збільшення боргу, а відтак, відсутні підстави для задоволення такої вимоги позивача за первісним позовом.

Крім того, правовий аналіз наведеної вище норми чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

Однак, враховуючи обставини справи, суд не вбачає підстав для застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, у зв`язку з чим вимоги позивача за первісним позовом в цій частині також задоволенню не підлягають.

Стосовно заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про поворот виконання рішення Гсподарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі №911/2567/22, суд зазначає таке.

У вказаній вище заяві Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром просить суд:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання «Сокол» в задоволенні позову;

2. При постановленні рішення вирішити питання про поворот виконання рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі 911/2567/22 шляхом повернення стягнутих грошових сум;

3. В порядку повороту виконання рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2023 у справі 911/2567/22 стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання «Сокол» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фінпром» 2 776 895, 41 грн. списаних з поточних рахунків в установі банку приватним виконавцем Літвиненко Олексієм Вікторовичем на підставі наказу Господарського суду Київської області у справі від 16.11.2023 №911/2567/22.

Відповідно до частини 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення, постанови - це процесуальна дія, яка полягає в повному або частковому відновленні первісного становища відповідача в разі зміни або скасування рішення з прийняттям нового рішення про повну або часткову відмову в позові. Мета повороту виконання рішення - приведення відносин, що склалися між сторонами, у відповідність з новим судовим рішенням шляхом усунення наслідків скасованого повністю або частково рішення.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Сама назва інституту "поворот виконання" вказує на те, що скасований судовий акт має бути дійсно виконаний і дійсно мають настати несприятливі наслідки для відповідача.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про поворот виконання рішення, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з заявлених в ній підстав.

З приводу заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про розмір понесених судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд зазначає наступне.

У вказаній вище заяві відповідач за первісним позовом просить суд стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 400 000, 00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому судом враховано, що поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 року, де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав Договір на правничу допомогу №56 від 10.07.2023, рахунок-фактуру№1 від 05.01.2023 на суму 150 000, 00 грн., рахунок-фактуру №1/1 від 27.06.2023 на суму 50000, 00 грн., Акт приймання-передачі правничої допомоги від 27.03.2023 на суму 150 000, 00 грн., Акт приймання-передачі правничої допомоги від 05.06.2023 на суму 50 000, 00 грн., рахунок-фактуру №56 від 10.07.2023 на суму 50 000, 00 грн., Акт приймання-передачі правничої допомоги від 02.11.2023 на суму 50 000, 00 грн., Договір про правничу допомогу №71 від 13.11.2023, Договір про правничу допомогу №1 від 05.01.2023, рахунок-фактуру №71 від 13.11.2023, Акт приймання-передачі правничої допомоги від 17.11.2023 на суму 100 000, 00 грн., рахунок-фактуру №21 від 09.05.2024 на суму 50 000, 00 грн., Акт приймання-передачі правничої допомоги від 198.06.2024 на суму 50 000, 00 грн., виписку з банку Адвокатського об`єднання «МКБ Групп».

05.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» та Адвокатським об`єднанням «МКБ Групп» укладено Договір №1 про правничу допомогу, відповідно до п. 1.1. якого Адвокатське об`єднання зобов`язується на платній основі надати правничу допомогу Клієнту у суді першої інстанції по господарській справі №911/2567/22, а Клієнт зобов`язується сплатит Адвокату обумовлений цим Договором гонорар.

Згідно п. 2.1. вказаного вище Договору гонорар за правничу допомогу надану за цим Договором становить 200 000, 00 (двісті тисяч) гривень.

Відповідно до Акту приймання-передачі правничої допомоги від 27.03.2023 на суму 150 000, 00 грн. та Акту приймання-передачі правничої допомоги від 05.06.2023 на суму 50 000, 00 грн. правнича допомога за вказаним вище Договором адвокатом Миколюком М.Д. надана в повному обсязі.

10.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» та Адвокатським об`єднанням «МКБ Групп» укладено Договір про надання правничої допомоги №56, відповідно до п. 1.1. якого Адвокатське об`єднання зобов`язується на платній основі надати правничу допомогу Клієнту у суду апеляційної інстанції по господарській справі №911/2567/22, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату обумовлений цим Договором гонорар.

Згідно п. 2.1. вказаного вище Договору гонорар за правничу допомогу надану за цим Договором становить 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Відповідно до Акту приймання-передачі правничої допомоги від 02.11.2023 на суму 50 000, 00 грн. правнича допомога за вказаним вище Договором адвокатом Миколюком М.Д. надана в повному обсязі.

13.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» та Адвокатським об`єднанням «МКБ Групп» укладено Договір про правничу допомогу №71, відповідно до п. 1.1. якого Адвокатське об`єднання зобов`язується на платній основі надати правничу допомогу Клієнту у суду касаційної інстанції по господарській справі №911/2567/22, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату обумовлений цим Договором гонорар.

Згідно п. 2.1. вказаного вище Договору гонорар за правничу допомогу надану за цим Договором становить 100 000, 00 (сто тисяч) гривень.

Відповідно до Акту приймання-передачі правничої допомоги від 17.11.2023 на суму 100 000, 00 грн. правнича допомога за вказаним вище Договором адвокатом Миколюком М.Д. надана в повному обсязі.

Згідно Акту приймання-передачі правничої допомоги від 19.06.2024 на суму 50 000, 00 грн. правнича допомога за Договором від 09.05.2023 №21 адвокатом Миколюком М.Д. надана в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься ордер серія АІ №1621055 від 27.05.2024, виданий на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» на ім`я адвоката Миколюка Миколи Дмитровича.

Згідно із ч. 3-6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Такої позиції також притримується Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на предмет розгляду справи та її обставини, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» розумний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката для даної справи в сумі 120 000,00 грн.

При цьому витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фінпром» на професійну правничу допомогу в сумі 280 000, 00 грн. не підлягають відшкодуванню за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.12.2024, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, ) заборгованість у розмірі 7 173 139 (сім мільйонів сто сімдесят три тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 20 коп., штраф у розмірі 87 080 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят) грн. 36 коп., пеню у розмірі 160 910 (сто шістдесят тисяч дев`ятсот десять) грн. 71 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 156 801 (один мільйон сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот одну) грн. 78 коп., три проценти річних у розмірі 149 287 (сто сорок дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 66 коп.

3. У задоволенні іншої частини вимог первісного позову відмовити.

4. Позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол задовольнити частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) пеню у розмірі 5 550 823 (п`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять три) грн. 80 коп.

6. У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовити.

7. Провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, ) заборгованість у розмірі 3 176 395 (три мільйони сто сімдесят шість триста дев`яносто п`ять) грн. 91 коп., видавши наказ.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання „Сокол (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 111, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром (08600, Київська обл., місто Васильків, вулиця Гоголя, будинок 26, ) судовий збір у розмірі 957 608 (дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч шістсот вісім) грн. 41 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп., видавши наказ.

10. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім „Фінпром про поворот виконання рішення відмовити.

Повний текст рішення складено 21.03.2025.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.