ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. Справа№ 910/17256/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Рижій А.В.,

за участю представників:

від позивача - Слівінська Н.І., Дігтярь М.М.;

від відповідача - Ткач І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/17256/23 (суддя Морозов С.М., повний текст складено 03.05.2024) за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" Київ про стягнення 223 670 557, 26 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (позивач) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 95 633 166,73 грн, суми 3% річних в розмірі 51 088 744,15 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 172 581 813,11 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00406 від 23.09.2021 року в частині проведення розрахунку за отриману від позивача електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 закрито провадження у справі №910/17256/23 в частині стягнення основного боргу в розмірі 95 633 166,73 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/17256/23 у задоволенні позову відмовлено.

Так, за висновком суду першої інстанції позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по даний час (у тому числі за спірний період в межах справи) є передчасними, оскільки ТОВ "Київські енергетичні послуги" у даному випадку звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання по Договору до завершення дії обставин непереборної сили.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що правила звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Представники апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову, з наступних підстав.

23.09.2021 року між позивачем (продавець) і відповідачем (покупець) укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00406 (надалі - Договір), згідно з п. 1.1 якого Договір укладено відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для задоволення потреб побутових споживачів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019 (зі змінами), далі - Положення про ПСО, та рішення Аукціонного комітету від 21.09.2021.

Відповідно до пункту 1.3. Договору для цілей цього Договору Сторони під терміном Розрахунковий місяць розуміють календарний місяць (з першого по останнє число включно), за який Сторонами визначається обсяг і вартість електричної енергії та здійснюються розрахунки між покупцем та продавцем.

За цим Договором продавець зобов`язаний продати, а покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію (стандартний продукт Base_M) для постачання побутовим споживачам покупця. (п. 2.1. Договору).

Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду (далі - Період постачання), що зазначаються у Додатковій угоді для Періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону (пункт 3.1. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 МВт*год, та зазначається у Додатковій угоді для періоду постачання.

Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Покупець оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов Додаткової угоди для періоду постачання. (п. 4.3. Договору).

Відповідно до умов п. 11.1. Договору він вступає в силу з дати його підписання сторонами (в тому числі КЕП) та діє на період чинності Положення про ПСО. У частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання.

Додатковими угодами до Договору в період з лютого 2022 року по вересень 2023 року сторонами погоджували змінену вартість електричної енергії.

Відповідно до актів купівлі-продажу електричної енергії між сторонами, за березень 2022 року - жовтень 2023 року, Продавець продав, а Покупець купив електричну енергію загальною вартістю 10 106 648 873,38 грн (з ПДВ), загальним обсягом 2 987 350,497 МВт*год.

На підтвердження порушення відповідачем строків внесення оплати за куплену у Продавця електричну енергію, позивач надав до позову інформацію від АТ "Ощадбанк" про надходження коштів на рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом" за період з 01.03.2022 по 31.10.2023, виписки по рахунку від АТ "Укрексімбанк" за період з 01.03.2022 по 31.10.2023 та від 14.11.2023.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем у нього утворилась заборгованість в сумі 95 633 166, 73 грн., з позовом про стягнення якої АТ "НАЕК "Енергоатом" звернулось до суду.

Також, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 51 088 744,15 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 172 581 813,11 грн.

Під час перебування даної справи в провадженні суду першої інстанції відповідачем здійснено погашення суми основної заборгованості у розмірі 95 633 166, 73 грн.

У зв`язку з викладеним ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 закрито провадження у справі №910/17256/23 в частині стягнення основного боргу в розмірі 95 633 166,73 грн.

За таких обставин предметом розгляду у даній справі є вимоги на суму 223 670 557,26 грн, з яких: сума інфляційних втрат в розмірі 172 581 813,11 грн та сума 3% річних в розмірі 51 088 744,15 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по даний час (у тому числі за спірний період в межах справи) є передчасними, оскільки ТОВ "Київські енергетичні послуги" у даному випадку звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання по Договору до завершення дії обставин непереборної сили.

Апелянт з такими висновками суду не погоджується та вважає відсутніми підстави для звільнення відповідача від відповідальності на підставі настання форс-мажорних обставин.

Отже, на вирішення колегії суддів постало питання щодо наявності або відсутності підстав для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат за допущене ним прострочення виконання зобов`язання, пов`язаного з оплатою позивачеві вартості відпущеної електричної енергії за період березень 2022 року - жовтень 2023 року через настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що викликано збройною агресією РФ проти України.

Згідно з ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).

З частин 1, 2 ст.614 ЦК вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.617 ЦК та ст.218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з цим ч.2 ст.625 ЦК визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.

Нарахування, передбачені ч.2 ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

У постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №913/869/14 вказано: "Разом із тим ст.617 ЦК встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст.625 ЦК, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК). Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що порушення відповідачем умов Договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за Договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами".

Колегія суддів вказує, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК та ст.217 ГК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.3. Договору оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. ПУП оплачує вартість електричної енергії до початку Періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов Додаткової угоди для Періоду постачання.

Додатковими угодами до Договору в період з лютого 2022 року по вересень 2023 року сторони погоджували обсяги та вартість електричної енергії, яку Позивач продавав/ відпускав Відповідачу.

Відповідач порушив пункт 4.3 Договору щодо здійснення попередньої оплати електричної енергії у визначений в пункті 6 Додаткових угод для Періоду постачання строк та у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці:

за 2 банківські дні до Розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці;

не пізніше 4-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці;

не пізніше 10-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці;

не пізніше 16-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці;

не пізніше 22-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці.

На підтвердження порушення відповідачем строків внесення оплати за куплену у Продавця електричну енергію, позивач надав до позову інформацію від АТ "Ощадбанк" про надходження коштів на рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом" за період з 01.03.2022 по 31.10.2023, виписки по рахунку від АТ "Укрексімбанк" за період з 01.03.2022 по 31.10.2023 та від 14.11.2023.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 51 088 744, 15 грн. 3 % річних та 172 581 813,11 грн. інфляційних втрат, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Отже, оскаржуване рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нового - про їх задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України враховуючи задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на відповідача.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 95 633 166,73 грн. закрито внаслідок відсутності предмета спору, позивачу належить повернути судовий збір, сплачений за вказаною вимогою.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/17256/23 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/17256/23 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 51 088 744, 15 грн. 3 % річних, 172 581 813,11 грн. інфляційних втрат та 658 049, 70 грн. судового збору.

5. Повернути Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 281 350, 30 грн., перераховану ним згідно платіжної інструкції від 17.10.2023 №224811. Підставою для повернення є дана постанова підписана судом та скріплена печаткою.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1 127 280 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.12.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко