ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2024 р. Справа№ 910/7483/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 (повний текст складено 19.09.2024)

у справі № 910/7483/24 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 99 174,36 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Акціонерне товариство "Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (далі - Інститут, АТ КІЕП) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Товариство, АТ "НАЕК "Енергоатом") 99 174,36 грн, з яких 84 000,00 грн основного боргу, 10 807,02 грн інфляційного збільшення, 4 367,34 грн 3% річних.

На обґрунтування заявлених вимог Інститут посилається на порушення Товариством зобов`язання за договором №181807/48-121-01-18-06653 від 05.07.2018 в частині оплати послуг, наданих за Актом здачі-прийманя послуг № 3 від 29.07.2022.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що правильним періодом нарахування інфляційних та 3% річних є 13.09.2022-05.06.2024, просив стягнути з відповідача 84 000,00 грн основного боргу, 10 807,02 грн інфляційних втрат та 4 360,43 грн 3% річних, але заяви про зменшення розміру позовних вимог не подав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Інституту 84 000,00 грн заборгованості, 4 360,43 грн 3% річних, 10 807,02 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд встановив, що у відповідача наявна заборгованість з оплати наданих послуг у загальному розмірі 84 000,00 грн, а строк виконання такого грошового зобов`язання на момент подачі позову до суду настав. Оскільки відповідач не надав суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 84 000,00 грн заборгованості за договором №181807/48-121-01-18-06653 від 05.07.2018 підлягають задоволенню.

Суд перевірив наданий позивачем у відповіді на відзив уточнений розрахунок, встановив його арифметичну вірність та задовольнив заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4 360,43 грн та інфляційних втрат в розмірі 10 807,02 грн за період з 13.09.2022 по 05.06.2024.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2024, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Інституту у задоволенні позову та стягненні сум з Товариства.

Скаржник вважає оскаржуване рішення прийнятим внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що за умовами договору оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 2.2 договору). Оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 4.10 договору виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначену законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси замовника та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною підрядник надає замовнику електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Відповідно до п. 6.9 договору у випадку ненадання замовнику у встановлений ПК України строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 2 договору, на суму ПДВ.

Товариство вважає, що суд помилково зазначив у рішенні про настання строку оплати частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ. Оскільки позивач не виконав п. 4.10 договору, не надав доказів отримання відповідачем податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), строк оплати частини вартості послуг розмірі ПДВ не був визначений договором (п. 2.3 договору), скаржник вважає, що грошове зобов`язання не є простроченим.

Скаржник також зазначає, що задоволення вимог позову про стягнення 3% річних в розмірі 4 360,43 грн та інфляційних втрат в розмірі 10 807,02 грн за період з 13.09.2022 по 05.06.2024 суперечить п. 2.2 договору, згідно з яким оплата наданих послуг здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг. Посилаючись на дату підписання акта (19.08.2023), апелянт вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за вказаний у рішенні період здійснено безпідставно та неправомірно.

Позиції учасників справи.

Інститут надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач зазначає, що в повному об`ємі виконав взяті на себе зобов`язання та надав замовнику послуги за договором, про що було підписано акт здачі-приймання послуг. Інститут зареєстрував відповідну податкову накладну. Позивач надав копію податкової накладної, що була передана відповідачу, та копію квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач вважає, що має всі підстави для нарахування простроченої суми заборгованості з урахування суми ПДВ, а суд першої інстанції належним чином дослідив докази сторін та правильно застосував норми матеріального права при визначенні суми основного боргу заборгованості за спірним договором, у т.ч. частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ, яка підлягає оплаті позивачу.

Щодо дати підписання акта та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.09.2022 по 05.06.2024 Інститут зазначає, що підписання акта відбувалось у складних для нормального діловодства умовах для обох сторін. Обмін документами, а саме актом №3 від 29.07.2022 здачі-приймання послуг до договору №181807/48-121-01-18-06653 від 05.07.2018 був здійснений лише в електронному форматі, оскільки на момент його укладання Запорізька атомна стація зазнала окупації російськими військами і персонал не мав змоги повернути оригінали відповідних документів. З метою приведення документації у відповідність було підписано дублікат акту із датою його підписання уповноваженими представниками сторін 19.08.2023. Відповідно, 19.08.2023 є датою підписання саме дублікату, а не акта №3. Разом з тим Товариство у своїй відповіді на претензію від 15.06.2023 за № 21-3427/28-вих (є в матеріалах справи) підтвердив, що сторони оформили і підписали акт здачі-приймання наданих послуг №3 від 29.07.2022 на суму 84 000,00 грн, чим визнало настання зобов`язання за договором.

Позивач вважає, що за наведених обставин задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.09.2022 по 05.06.2024 є правомірним та не суперечить п.2.2 договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7483/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 до надходження матеріалів справи №910/7483/24.

14.10.2024 матеріали справи №910/7483/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/7483/24 залишено без руху. Надано Товариству строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн у встановленому порядку. Попереджено Товариство, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/7483/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

05.07.2018 Інститут (виконавець) та Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" (правонаступник - Товариство) (замовник) уклали договір №181807/48-121-01-18-06653 (з додатками та додатковими угодами до нього), за умовами п. 1.1 якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику такі послуги: код ДК 021:2015-71330000-0 «Інженерні послуги різні» (послуга: коригування розділів ТОБ, ДМАБ енергоблоків №№3, 4 за результатами ПСЕ енергоблоків №№3, 4 ЗАЕС).

Вартість послуг за договором визначається відповідно до протоколу узгодження договірної ціни на надання послуг (додаток №1 до договору), який є невід`ємною частиною договору, та складає 654 000,00 грн з урахуванням ПДВ (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 4.1, 4.2 договору при завершенні наданих послуг виконавець представляє замовнику документи у відповідності з п. 5.1 технічного завдання та акт здачі-приймання наданих послуг у 4-х примірниках для оформлення. Замовник протягом 10 днів з дня одержання акта здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний відправити виконавцеві підписаний акт здачі-приймання наданих послуг або мотивоване відмовлення від приймання результатів послуг.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-прйняття наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.01.2020 (п. 10.1 договору).

Інститут звернувся до ДП «НАЕК «Енергоатом» з претензією (вих. №61523000.315.16138-КР-П) від 18.05.2023 про погашення заборгованості за договором про надання послуг: «Інженерні послуги різні» (Послуга: «Коригування розділів ТОБ, ДМАБ енергоблоків №№3, 4 за результатами ПСЕ енергоблоків №№ 3, 4 ЗАЕС») №181807/48-121-01-18-06656 від 05.07.2018 на суму 84 000,00 грн, у якій, посилаючись на неоплату Товариством прийнятих за актом №3 від 29.07.2022 послуг, просив терміново здійснити таку оплату на суму 84 000,00 грн.

У відповіді (вих. №21-2437/28 від 15.06.2023) на претензію Інституту вих. №61523000.315.16138-КР-П від 18.05.2023 ДП «НАЕК «Енергоатом» повідомило, що на виконання договору №181807/48-121-01-18-06653 сторони оформили та підписали акти здачі-приймання наданих послуг: №31 від 30.08.2019 на суму 228 000,00 грн, №30 від 30.08.2019 на суму 342 000,00 грн, №3 від 29.07.2022 на суму 84 000,00 грн. За отримані послуги Товариство сплатило 570 000,00 грн. Своєчасному виконанню зобов`язання за договором перешкоджає введення в Україні режиму воєнного стану і продовження строку його дії, з урахуванням того, що Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності відокремленого підрозділу, з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації. З урахуванням ч. 2 ст. 107 ЦК України до передавального акта будуть включені зобов`язання ДП «НАЕК «Енергоатом» перед кредиторами, відображені в бухгалтерському обліку. Зазначені зобов`язання стануть зобов`язаннями АТ «НАЕК «Енергоатом» як правонаступника.

Посилаючись на неоплату Товариством вартості послуги за актом здачі-приймання робіт №3 від 29.07.2022 в розмірі 84 000,00 грн, Інститут звернувся з позовом у цій справі та просить стягнути з Товариства 84 000,00 грн боргу, а також нараховані на цю суму 10 807,02 грн інфляційних втрат та 4 367,34 грн 3% річних.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Стаття 901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що сторони уклали договір, на виконання якого Інститут надав Товариству інженерні послуги на суму 84 000,00 грн, що підтверджується актом здачі-приймання послуг №3 від 29.07.2022, який підписано сторонами та скріплено печатками.

Суд також встановив, що будь-яких зауважень щодо виконаних позивачем робіт від відповідача не надходило, вище вказані документи були підписані уповноваженим представником відповідача без жодних заперечень.

При цьому суд відхиляє аргументи відповідача, що договором не передбачений строк виконання зобов`язань зі сплати грошових коштів на рахунок позивача.

Місцевий суд надав належну оцінку доводам Товариства з посиланням на п.2.3 договору, згідно з яким оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. Суд, зокрема, зауважив, що сплата основного зобов`язання за виконані роботи здійснюється відповідно до приписів п. 2.2 договору, а положення п. 2.3 договору застосовуються лише до сплати суми ПДВ.

Згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних Інститут 12.08.2022 зареєстрував податкову накладну від 29.07.2022 №61 на послугу згідно з актом здачі-прийняття послуг №3 від 29.07.2022 на загальну суму 84 000,00 грн, у т.ч. ПДВ у розмірі 14 000,00 грн, що спростовує доводи Товариства про відсутність зареєстрованої податкової накладної.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

З огляду на доводи апеляційної скарги, зокрема щодо дати акта (19.08.2023), апеляційний суд зазначає, що 19.08.2023 - дата підписання дубліката акта №3, в той час як фактичною датою підписання акта є 29.07.2022.

Зазначене (підписання акта №3 саме 29.07.2022) ДП «НАЕК «Енергоатом» визнало у відповіді (вих. №21-3427/28-вих від 15.06.2023) на претензію Інституту (вих. №61523000.315.16138-КР-П), що встановлено вище за текстом цієї постанови.

У цій же відповіді на претензію ДП «НАЕК «Енергоатом» визнало, що сплатило Інституту за отримані на загальну суму 654 000,00 грн послуги (акти здачі-приймання наданих послуг №31 від 30.08.2019 на суму 228 000,00 грн, №30 від 30.08.2019 на суму 342 000,00 грн, №3 від 29.07.2022 на суму 84 000,00 грн) 570 000,00 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне під час вирішення спору у цій справі звернутись до доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії Товариства як правонаступника ДП «НАЕК «Енергоатом», яке у відповіді на претензію визнало підписання ним 29.07.2022 акта здачі-приймання наданих послуг на суму 84 000,00 грн, але пізніше заперечує такі обставини, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними.

Докази повної сплати наданих Інститутом послуг Товариство не надало.

Таким чином залишок несплачених Товариством послуг складає 84 000,00 грн.

За таких підстав вимоги Інституту про стягнення з Товариства 84 000,00 грн заборгованості за послуги, надані згідно з актом здачі-приймання наданих послуг №3 від 29.07.2022, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий Інститутом та здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що за розрахунком апеляційного суду інфляційні нарахування за період 13.09.2022-05.06.2024 складають 11 375,86 грн, а 3% річних - 4 360,44 грн.

У відповіді на відзив позивач просив стягнути з відповідача 10 807,02 грн інфляційних втрат та 4 360,43 грн 3% річних, нарахованих за період 13.09.2022-05.06.2024.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України та уточнені Інститутом у відповіді на відзив вимоги позову у відповідній частині, апеляційний суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних та інфляційні нарахування у заявленому позивачем до стягнення розмірі.

У зв`язку з цим апеляційний суд погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції щодо задоволення таких вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 10 807,02 грн інфляційних втрат та 4 360,43 грн 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/7483/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/7483/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/7483/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова