РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2024Справа № 910/5189/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Лобок К.К.

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" (03022, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, Будинок 27, корпус 1)

про стягнення 479 987,13 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Яковлєв А.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Харченко Віталій Олександрович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" (далі-відповідач) про:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО ПРОЦЕС" на користь фізичної особи - підприємця Харченка Віталія Олександровича суму передплати з розмірі 450200,00 грн.

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" на користь фізичної особи-підприємця Харченка Віталія Олександровича неустойку у розмірі 29787,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за Договором поставки від №37 від 15.10.2020 не поставив оплачений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

05.05.2023 через відділ діловодства суду від представника позивачем надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27.06.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив.

18.07.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просив суд зобов`язати посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" надати оригінал видаткової накладної № 40 від 14 грудня 2020 р.

14.08.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

28.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича про витребування доказів, а саме: копія договору №129 від 07.02.2022, акту приймання-передачі товару №07.02.2022, видаткової накладної №000000129 від 07.02.2022, які підписані ФОП Харченко В.О.

05.09.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

06.09.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначив, що подані позивач документи не спростовують факту постачання товару та отримання ФОП Харченко В.О. товару за Договором поставки №37 від 15.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2023 вирішено здійснювати розгляд справи №910/5189/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.10.2023.

04.10.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

04.10.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

04.10.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача 04.10.2023 у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 04.10.2023 оглянуто оригінали документів та повернуто представнику відповідача.

Представник відповідача 04.10.2023 у підготовчому засіданні не заперечував проти відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 04.10.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення заяви представника позивача, підготовче засідання відкладено на 25.10.2023.

16.10.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

16.10.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просив зобов`язати посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" надати оригінал видаткової накладної № 40 від 14 грудня 2020 р.

18.10.2023 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просив зобов`язати посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" надати оригінал видаткової накладної № 40 від 14 грудня 2020 р.

18.10.2023 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача у підготовчому засіданні 25.10.2023 підтримав клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 25.10.2023 заперечив проти клопотання представника позивача про витребування доказів та подав заяву про долучення доказів, а саме: оригінал видаткової накладної № 40 від 14 грудня 2020 р.

Судом у підготовчому засіданні 25.10.2023 долучено до матеріалів справи заяву про долучення доказів, а саме: оригінал видаткової накладної № 40 від 14 грудня 2020 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 відкладено підготовче засідання на 20.11.2023.

20.11.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

20.11.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Судом у підготовчому засіданні 20.11.2023 відкладено розгляд клопотання представника позивача про витребування доказів та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи до встановлення фактичних обставин справи .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 відкладено підготовче засідання на 27.11.2023.

27.11.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів, в яких останній частково заперечував проти клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 27.11.2023 не заперечував проти клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Судом у підготовчому засіданні 27.11.2023 викликано Фізичну особу-підприємця Харченко Віталія Олександровича для відібрання експериментальних зразків підпису особи для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 відкладено підготовче засідання на 20.12.2023.

19.12.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої експертизи.

19.12.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

19.12.2023 через електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

Судом у підготовчому засіданні 20.12.2023 у Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича відібрано експериментальні зразки в положенні сидячі та стоячи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 підготовче засідання відкладено на 15.01.2024.

Представника відповідача у підготовче засідання 15.01.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи від 20.12.2023.

15.01.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо клопотання представника позивача про витребування доказів.

15.01.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо клопотання представника позивача про призначення експертизи.

15.01.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 підготовче засідання відкладено на 24.01.2024.

16.01.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

24.01.2024 через електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 24.01.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час були повідомлені належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 24.01.2024 постановлено протокольну ухвалу про задоволення заяви представника позивача та заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 05.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів., призначено комплексну судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документу.

26.04.2024 матеріали справи скеровано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

25.04.2024 через відділ діловодства суду від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання, в якому останній просив суд:

- погодити термін для проведення експертизи у строк понад 90 календарних днів;

- надати вільні зразки підпису Харченка Віталія Олександровича, які можуть знаходитися в оригіналах документів (заява на видачу паспорта/Форма №1/, договори, листи, квитанції, декларації, страхові та нотаріально посвідчені документи, тощо), у тому числі наближені за часом виконання до дати складання досліджуваних документів (тобто за 2019-2022 роки);

- надати експериментальні зразки почерку Харченка В.О., у вигляді запису "Харченко В.О.", що виконані ним на аркушах паперу формату А4 у кількості. не менше 5 арк.;

- надати перелік зразків підпису Харченка В.О., які будуть надані на клопотання експерта, які можна використовувати у якості порівняльного матеріалу при проведенні дослідження, зазначивши назву документа, рядок, графу, де вони містяться, оскільки згідно з п. 2.3. Інструкції "... експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи... ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 поновлено провадження у справі №910/5189/23, призначено розгляд клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на 12.06.2024, повідомлено учасників справи про розгляд клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, зобов`язано фізичну особу-підприємця Харченко Віталія Олександровича з`явитись особисто в засідання, що відбудеться 12.06.2024, для відібрання експериментальних зразків підпису.

12.06.2024 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

12.06.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про розгляд клопотання експерта про надання додаткових матеріалів без участі представника відповідача.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 12.06.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2024 відкладено підготовче засідання на 01.07.2024.

На виконання клопотання судового експерта, у підготовчому засіданні 01.07.2024 були відібрані експериментальні зразки почерку Харченка В.О., у вигляді запису "Харченко В.О." на шести аркушах. Експериментальні зразки почерку залучені до матеріалів справи №910/5189/23 (додаток на ар.с. № 130-135 том 2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2024 частково задоволено клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, надано згоду на проведення судової експертизи у справі №910/5189/23 у строк понад 90 календарних днів, зупинено провадження у справі №910/5189/23 на час проведення судової експертизи.

13.09.2024 до Господарського суду міста Києва від експертної установи надійшли матеріали справи та супровідний лист №18300/8548-4-24/32 від 04.09.2024 про залишення ухвали суду від 05.02.2024 без виконання, у зв`язку із відсутністю оплати вартості комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 поновлено провадження по справі, призначено розгляд справи на 21.10.2024.

21.10.2024 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у підготовче засідання 21.10.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник відповідача у підготовче засідання 21.10.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 відкладено підготовче засідання на 11.11.2024.

Представник позивача у підготовче засідання 11.11.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник відповідача у підготовче засідання 11.11.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 закрито підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.12.2024.

29.11.2024 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

02.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява щодо не визнання встановленими обставин, для з`ясування яких була призначена судова експертиза.

Представник позивача 02.12.2024 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 оголошено перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті до 16.12.2024.

Представник позивача 16.12.2024 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Згідно приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідача 16.12.2024 у судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 16.12.2024 судом завершено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення у даній справі у відповідності до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" (далі-виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Харченко Віталієм Олександровичем (далі-замовник) укладено договір поставки №37, за умовами якого «Замовник» замовляє, а «Виконавець» бере на себе зобов`язання по виготовленню обладнання згідно п.2.1. цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, комплектність обладнання та його вартість по дійсному Договору складають: 1. Маслопрес ПХ11-500, к-ть 2 шт., ціна 191 667,50 грн, сума 383 335,00 грн; 2. Лінія фільтрації ЛФ-3, к-ть 2 шт., ціна 29 400,00 грн, сума 58 800,00 грн; Всього 442 135,00 грн, з ПДВ 530 562,00 грн. Сума договору - 530 562,00 грн.

Оплата за обладнання, згідно п.2.1. цього Договору здійснюється шляхом передплати у розмірі 50% від суми Договору. Остаточна оплата здійснюється після письмового або усного повідомлення «Виконавця» про готовність відвантаження обладнання в пункт доставки згідно п. 9 даного Договору. Строк виконання замовлення 30 р.д. з моменту 50% передплати. (п. 2.2-2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1-.3. Договору, «Замовник» зобов`язується оплатити «Виконавцеві» виконане замовлення. «Виконавець» зобов`язується якісно та в повному обсязі виконати замовлення, вказане у п.2.1. цього Договору.

Сторони п. 4.5 Договору погодили, що всі суперечки, які можуть виникнути в процесі виконання Сторонами умов даного Договору, вирішуються у порядку, передбаченому чинним законодавством України, якщо їх не вдається вирішити шляхом переговорів.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін. Даний Договір може бути перерваний достроково у випадках: невиконання однією із сторін своїх зобов`язань по цьому Договору; За взаємною згодою Сторін; Передбачених чинним законодавством України (п. 5.1-5.2 Договору).

15.10.2020 ТОВ "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" виставило рахунок-фактуру №37 на суму 530 562,00 грн.

На виконання умов договору, позивач здійснив передплату за виготовлення обладнання на суму 450 200,00 грн, що підтверджується наступними документами, а саме: квитанціями № ПН 1709353 від 20 жовтня 2020 року на суму 105000,00 грн; № ПН 1715155 від 21 жовтня 2020 року на суму 105 000,00 грн; № ПН 1881863 від 14 грудня 2020 року про на суму 120 100,00 грн; № ПН 1881850 від 14 грудня 2020 року на суму 120 100,00 грн.

03.02.2023 позивач звернувся до відповідача із претензією № б/н (досудове попередження) на суму 450 200,00 грн, в якій зазначив про не виконання ТОВ "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" договірних зобов`язань в частині своєчасної поставки товару. На підтвердження відправлення на адресу відповідача претензії, позивач долучив фіскальний чек АТ «Укрпошта». Як вбачається із витягу АТ «Укрпошта» за штрих-кодом 348, 15.02.2023 вказану вимогу було вручено представнику відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, з наступних підстав:

- позивач ініціював зміну свого замовлення шляхом відмови від ліній фільтрації, у свою чергу, відповідач погодився та в замовлення було внесено відповідні зміни. Остаточна вартість замовлення склала 460 002,00 грн. (за виготовлення двох маслопресів ПХП-500, з урахуванням змін), замість первісно погодженої вартості 530562,00 грн.

- директор ТОВ «Укрекспо-Процес» Леоненко Віталій Васильович зазначив що, процес виготовлення маслопресів тривав з 22.10.2020 до 14.12.2020; були виконані заготівельні, токарні фрезерні, свердлильні роботи, механічна обробка чавунних виливків, термічна обробка чавунних та сталевих деталей, складання вузлів і механізмів, газоелектрозварювальні роботи, монтаж електрообладнання, малярні роботи, випробування готової продукції.

- 14 грудня 2020 року до відповідача, за місцезнаходженням його виробничих потужностей (м. Київ, вул. Васильківська), прибув особисто Харченко В.О. Наділі, у присутності позивача проводилося випробування замовлених виробів - масло пресів, шляхом підключення їх до електричного живлення та тестова переробка насіння соняшнику.

- головний інженер Відповідача Яремчук Геннадій Миколайович у заяві свідка зазначив, що в ході випробувань замовнику (позивачу) були надані усні консультації по роботі цього обладнання, продемонстровано спосіб його обслуговування.

- 14.12.2020 відбулося прийняття замовлення за кількістю та якістю. Позивач без зауважень прийняв виконання Договору. На підтвердження прийняття виробів було складено видаткову накладну Nє40 від 14 грудня 2020 року. Означена накладна містить підпис Позивача - ФОП Харченко В.О, на підтвердження прийняття виробів на суму 460 002 (чотириста шістдесят тисяч дві) грн. 00 коп.

- відповідач вказав, що позивач не оплатив різницю між оплаченою вартістю отриманих виробів 450 200 грн. 00 коп. та договірною вартістю 460 002 грн. 00 коп. в сумі 9 802 грн. 00 коп.

- ФОП Харченко В.О. звертався з питань сервісного обслуговування маслопресів, яке неодноразово проводилося. Наприкінці 2021 року уповноважений представник Відповідача (бригадира збирального цеху Тесленко А.М.) двічі виїжджав у відрядження до Позивача у с. Лужок Харківської області. Під час останнього візиту представник відповідача Тесленко А.М.) з виробничою метою зробив відео, з якого вбачається робота виробленого і поставленого Відповідачем виробу, яке долучено до матеріалів відзиву.

- відповідач не визнає заявлені позовні вимог, надавши до суду належні докази виконання Договору поставки №37 від 15.10.2020 року.

До відзиву на позов відповідач долучив заяви свідків, які підтверджують співпрацю позивача та відповідача, комунікацію сторін щодо виготовлення товару та його отримання.

У відповіді на відзив позивач, не погоджується із доводами відповідача та заперечує отримання ФОП Харченко В.О. обумовленого сторонами товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

15.10.2020 ТОВ "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС" виставило рахунок-фактуру №37 на суму 530 562,00 грн.

На виконання умов договору, позивач здійснив передплату за виготовлення обладнання на суму 450 200,00 грн, що підтверджується наступними документами, а саме: квитанціями № ПН 1709353 від 20 жовтня 2020 року на суму 105000,00 грн; № ПН 1715155 від 21 жовтня 2020 року на суму 105 000,00 грн; № ПН 1881863 від 14 грудня 2020 року про на суму 120 100,00 грн; №є ПН 1881850 від 14 грудня 2020 року на суму 120 100,00 грн.

Згідно з видатковою накладною від 14.12.2020 №40 позивач отримав від відповідача товар на загальну суму 460 002,00 грн.

Надана відповідачем видаткова накладна від 14.12.2020 №40 підписана представниками сторін: від позивача - ФОП Харченко В.О., від відповідача - директором Лноненко В.В. Вказана видаткова накладна засвідчена печаткою ТОВ "УКРЕКСПО-ПРОЦЕС". Разом з тим, оригінал видаткової накладної від 14.12.2020 №40 було витребувано у відповідача, оглянуто у залі судових засідань та долучено до матеріалів справи.

На переконання представника позивача, ФОП Харченко В.О. не підписував вищевказану видаткову накладну, оскільки підпис директора позивача на договорі поставки № 37 від 15.10.2020 та на видатковій накладній 14.12.2020 №40 не збігається.

Як вбачається з матеріалів справи та слідує із пояснень сторін, позивач заперечує факт підписання видаткової накладної №40 від 14 грудня 2020 року, як наслідок належного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині виготовлення обладнання та їх поставки, а тому представник позивача наголошує на необхідності призначення у справі судової комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

Ухвалою суду від 05.02.2024 призначено у справі № 910/5189/23 комплексну судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документу, доручено проведення комплексної судової експертизи Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення комплексної судової експертизи поставлено наступні питання: яким способом виготовлено документ (чи є оригіналом видаткова накладна № 40 від 14 грудня 2020) (том 2, арк. 4); чи виконано підпис у видатковій накладній № 40 від 14 грудня 2020 у графу «Отримав(ла)» від імені Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича чи іншою особою; яким способом виконаний підпис (пишучим приладом чи з допомогою технічних засобів); покладено на Фізичну особу-підприємця Харченко Віталія Олександровича обов`язок по оплаті комплексної судової експертизи у справі № 910/5189/23.

Враховуючи обставини справи, суд зазначає, що розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або правовідношення. У схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у праві України зазначена доктрина "venire contra factum proprium" - "концепції заборони суперечливої поведінки" проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14).

У постанові Об`єднаної палати КЦС від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 Об`єднана палата нагадує, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладеним немає (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Суд вказує, що з урахуванням того, що норми цивільного та господарського законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, відповідно, як принцип добросовісності взагалі, так і його прояв доктрина venire contra factum proprium не можуть бути обмежені певною сферою, тобто це загальний принцип, який повинен застосовуватися в кожній конкретній справі відповідно до обставин справи та кваліфікації певних поведінкових актів як волевиявлення, сторін.

13.09.2024 до Господарського суду міста Києва від експертної установи надійшли матеріали справи та супровідний лист №18300/8548-4-24/32 від 04.09.2024 про залишення ухвали суду від 05.02.2024 без виконання, у зв`язку із відсутністю оплати вартості комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

Разом з тим, 02.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява щодо не визнання встановленими обставин, для з`ясування яких була призначена судова експертиза.

Частиною 4 статті 102 ГПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

При цьому ухиленням від участі в експертизі є умисні дії учасника справи, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд.

Частина четверта статті 102 ГПК України має на меті унеможливлення зловживання учасниками справи своїми правами, які у випадку ухилення від участі в експертизі мають нести відповідні ризики та відповідальність.

Тлумачення вказаної статті дозволяє зробити висновок, що у випадку ухилення учасника справи від участі в експертизі залежно від того, яка особа ухиляється, суд може: 1) визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена; 2) відмовити у визнанні обставини, для з`ясування якої експертиза була призначена.

Слово «може» у частині четвертій статті 102 ГПК України не вказує на дискреційність повноважень суду у встановленні чи відмові у встановленні певних обставин, тобто не свідчить про можливість на власний розсуд суду вирішувати це питання. Вказане слово «може» надає лише вибір суду між тим, чи визнавати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, чи відмовити у її визнанні. Цей вибір суд зобов`язаний зробити, і він лише залежить від того, яка саме особа ухиляється від участі в експертизі.

В силу вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню.

Крім цього, у такому разі потрібно встановити також і факт ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню.

З огляду на вище викладене, судом встановлено факт ухилення учасника справи (позивача) від оплати вартості комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

Суд, враховуючи положення ч.4 ст. 102 ГПК України, відмовляє у визнанні обставини, для з`ясування якої експертиза була призначена.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.09.2020 у справі №910/16505/19.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, позивач не довів факту підроблення підпису його уповноваженого представника.

Крім того, позивач не надав будь-яких належних доказів на підтвердження того, що товар за вищенаведеною видатковою накладною не поставлявся.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем поставлено позивачу товар за договором поставки №37 від 15.10.2020 у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд, на підставі приписів вищевказаної норми дійшов висновку про недоведення позивачем належними доказами факту непоставки йому товару за спірним договором.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Харченко Віталія Олександровича відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені ст. ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.12.2024.

Суддя М.Є.Літвінова