ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2024 р. Справа№ 927/377/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурора: Танцюра О.Б.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Ніжинської міської ради Чернігівської області,

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2024 (повний текст складено 17.10.2024)

у справі №927/377/24 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом: першого заступника керівника Ніжинської окружної

прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі: Чернігівської обласної державної адміністрації,

до Ніжинської міської ради Чернігівської області,

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року перший заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся у Господарський суд Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - позивач, Чернігівська ОДА) до Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - відповідач, Міськрада) та просив суд усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га шляхом:

- скасування в Державному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, яка здійснена 22.04.2019 відділом у Ніжинському районі міськрайонного управління у Ніжинському районі та м.Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області;

- скасування державної реєстрації права комунальної власності Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, номер запису про право власності №33071054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233;

- зобов`язання Міськради повернути земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, державі в особі Чернігівської ОДА.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна земельна ділянка розташована в межах поселення "Пташник-1", яке є пам`яткою археології місцевого значення та пам`яткою культурної спадщини відповідно до Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" та Закону України "Про охорону культурної спадщини" без занесення її до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, є об`єктом, обмеженим у цивільному обороті, і може перебувати виключно в державній власності. Також прокурор вказав, що позивач не здійснює належний захист інтересів держави, що зумовило у прокурора виникнення права на звернення до суду із даним позовом.

В процесі розгляду справи відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на відсутність спору, оскільки рішенням Ніжинської міської ради від 06.08.2024 №23-39/2024 вирішено передати Чернігівській обласній (військовій) державній адміністрації спірну земельну ділянку та у цей же день міським головую було підписано відповідний акт приймання-передачі земельної ділянки з комунальної у державну власність.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09 жовтня 2024 позовні вимоги задоволено повністю.

Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, яка здійснена 22.04.2019 відділом у Ніжинському районі міськрайонного управління у Ніжинському районі та м. Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Скасовано державну реєстрацію права комунальної власності Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, номер запису про право власності №33071054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233.

Ніжинській міській раді Чернігівської області повернуту земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації ().

Стягнуто з Ніжинської міської ради Чернігівської області на користь Чернігівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 9084,00грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Ніжинська міська рада Чернігівської області подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутні підстави представництва інтересів держави прокурором в особі Чернігівської ОДА; позов подано прокурором через п`ять днів після отримання відповіді на його запит; прокурором не надано доказів того, що Чернігівська ОДА не бажає здійснювати захист інтересів держави; вимога про скасування державної реєстрації права комунальної власності Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2, 9357 га, номер запису про право власності № 33071054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, не підлягає задоволенню, оскільки не поновлює права власності позивача на спірну земельну ділянку; розглядаючи вимогу прокурора про зобов`язання відповідача повернути державі в особі позивача земельну ділянку, суд мав би дійти висновку, що вимога про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку є неефективним способом захисту та не поновлює права власності позивача на спірну земельну ділянку; рішення суду про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному кадастровому реєстрі має наслідком припинення існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав/об`єкт нерухомого майна та відповідно унеможливлює державну реєстрацію права власності за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що взагалі не призводить до поновленням права власності позивача на земельну ділянку; виникає абсурдна ситуація, коли суд одночасно у другому пункті резолютивної частини рішення скасовує кадастровий номер земельної ділянки, а в четвертому зобов`язує повернути земельну ділянку із щойно скасованим кадастровим номером; відповідач повернув Позивачу земельну ділянку площею 2, 9357 га з кадастровим номером :04:001:0030 до прийняття судом І інстанції оскаржуваного рішення з метою відновлення права державної власності на спірну земельну ділянку, і саме позивач не вчинив будь-яких дій для державної реєстрації права власності держави на спірну земельну ділянку.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що прокурором доведено наявність підстав для представництва ним інтересів держави в особі Чернігівської ОДА, яка не вжила заходів на захист цих інтересів; прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав та інтересів держави; Чернігівською ОДА не прийнято у державну власність земельну ділянку площею 2,9357 га, кадастровий номер :04:001:0030, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а Чернігівська ОДА не наділена повноваженнями розпоряджатися землями вказаної категорії; відповідно до приписів ст. 122 та п. 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, розпорядником земельних ділянок відповідної категорії є органи місцевого самоврядування, у свою чергу Чернігівська ОДА в силу цих же норм земельного законодавства та ст.84 Земельного кодексу України не уповноважена на набуття у державну власність земельних ділянок відповідної категорії та розпорядження ними; таким чином, на даний час оспорювана земельна ділянка продовжує перебувати у власності Ніжинської міської ради.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що вимога прокурора про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень з одночасним припиненням права комунальної власності територіальної громади в особі Ніжинської міської ради на вказану земельну ділянку є обґрунтованою; Чернігівською ОДА не прийнято у державну власність земельну ділянку площею 2,9357 га, кадастровий номер :04:001:0030, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення; Чернігівська ОДА не наділена повноваженнями по розпорядженню землями сільськогосподарського призначення, а отже не може прийняти у державну власність зазначену земельну ділянку з огляду на відсутність на те законодавчих підстав.

03.12.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

03.12.2024 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача і відповідача.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 26.06.1989 № 130 (п.1 рішення, п. 145 додатку №2 до даного рішення) відповідно до Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" взято під державну охорону, як нововиявлену пам`ятку археології, поселення "Пташник-1" у м. Ніжин Ніжинського району разом із іншими об`єктами культурної спадщини - пам`ятками історії та культури, археології, архітектури місцевого значення, які виявлені на території області у 1989-1990 роках.

Пам`ятку археології паспортизовано 08.07.1987 (охоронний номер 2377). Відповідно до паспорту пам`ятки "Пташник-1" - поселення, датоване XII-XIII ст.

Пам`ятка археології розташована на вигині тераси лівого берега р. Остер при впадінні в неї безіменного струмка. У східній частині поселення перетинає дорога на птахофабрику. Висота над заплавою 2м. Площа розповсюдження культурного шару 50-80х350 м товщина шару 0,4 м містить давньоруську кераміку XII-XIII ст., точильні бруски із пісковика.

Адреса пам`ятки: Чернігівська область, м. Ніжин, Ніжинська міська рада, за 1,5 км на північний схід від міста, південніше птахофабрики.

На момент її паспортизації пам`ятка перебувала на балансі к/г ім.Подвойського м. Ніжин.

До паспорту пам`ятки складено схематичний план поселення "Пташник-1" з відображенням топонімів, відповідно до яких здійснено прив`язку місця розташування поселення "Пташник-1", а також облікову карту пам`ятки археології, яка датована 08.07.1987, у якій продубльовано інформацію про місце розташування та час виявлення поселення.

У паспорті пам`ятки та обліковій картці зазначено ідентичні відомості про значимість віднайденої пам`ятки: дає додаткові відомості про населення території Задесення в епоху Київської Русі.

У 2019 році Київською обласною філією ДП "Центр державного земельного кадастру" виконано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населеного пункту) на території Ніжинської міської ОТГ Ніжинського району з урахуванням перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 №899 (далі технічна документація із інвентаризації земель).

У пояснювальній записці до технічної документації із інвентаризації земель вказано, що відповідно до даних за результатами проведення польових робіт в натурі (на місцевості) встановлено наявність в межах об`єкта інвентаризації обмежень (обтяжень), які передбачені Класифікатором обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженого наказом Держкомзему від 29.12.2018 №643, відповідно до додатку 6 Порядку ведення ДЗК, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012, а саме: щодо земельної ділянки №3 (Кунашівська сільська рада) площею 2,9357 га - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини. Аналогічні відомості зазначені у Пропозиціях щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель з інформацією, що міститься у документах та посвідчують право на земельні ділянки у Державному земельному кадастрі.

Додатками до вказаної технічної документації, зокрема, є:

- технічне завдання на здійснення заходу з інвентаризації земель державної власності з додатком. У додатку №1 до технічного завдання міститься перелік земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка площею 2,9357 га, розташована на території Кунашівської сільської ради;

- викопіювання з плану землекористування Кунашівської сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації для передачі у комунальну власність Ніжинській ОТГ (ділянка №3 орієнтовною площею 2,9357 га), де зазначено місце розташування та орієнтовні межі цієї земельної ділянки, що підлягає інвентаризації;

- довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами угіддями, відповідно до якої земельна ділянка площею 2,9357 га (угіддя сільськогосподарського призначення) відноситься до земель запасу;

- кадастровий план земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, згідно з яким земельній ділянці площею 2,9357 га, розташованій на території Кунашівської сільради Ніжинського району Чернігівської області, присвоєно кадастровий номер :04:001:0030; відповідно до умовних позначень на кадастровому плані (жовтими косими лініями) встановлено обмеження у використанні ділянки на площу 2,9357 га (або 100% від її площі) відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" - 01.02 "охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини";

- акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон та перелік обмежень щодо використання земельних ділянок на території Ніжинської міської ОТГ Чернігівської області, до якого внесено земельну ділянку №3 (Кунашівська сільська рада) площею 2,9357 га 01.02 "охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини";

- міськрайонним управлінням у Ніжинському районі та м. Ніжин ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надано висновок від 05.04.2019 про погодження вказаної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населеного пункту) на території Ніжинського району Чернігівської області.

Згідно з довідкою до вказаної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 17.04.2019 №72-П, виданою Департаментом культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, у порядку погодження землевпорядної документації зазначається, що на частині земельної ділянки, яка знаходиться на території Кунашівської сільської ради Ніжинського району - ділянка № 3 площею 2,9357 га, розташована пам`ятка археології поселення "Пташник-1", XII-XIII ст., охоронний №2377-Чр.

Також у вказаній довідці Департаментом культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації попереджено ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", п. 2 ч.1 ст. 83 Земельного кодексу. України та роз`яснень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю, і не підлягають передачі у приватну та комунальну власність.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області 24.04.2019 видано наказ №25-2559/14-19-СГ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, що розташовані на території Ніжинської міської ради, Ніжинського району, Чернігівської області загальною площею 193,0505 га.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказом №25-4099/14-19-сг від 18.06.2019 Ніжинській міській раді Чернігівської області передано у комунальну власність громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 568,7828 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади Ніжинського району, Чернігівської області.

На підставі акту приймання-передачі від 18.06.2019 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до вищевказаного наказу передало із державної власності, а Ніжинська міська рада прийняла у комунальну власність земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 59,3438 га, кадастровий номер :04:001:0029, з обмеженням охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374310169 державним реєстратором Ніжинської міської ради Чернігівської області Кірсановою С.Є. прийнято рішення індексний номер №48513927 від 04.09.2019 про державну реєстрацію за Ніжинською міською радою права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0030, площею 2,9357 га, про що вчинено запис про право власності від 02.09.2019 №33071054, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233.

Таким чином, на вказану земельну ділянку припинено право державної власності у зв`язку з її передачею Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області у комунальну власність територіальної громади в особі Ніжинської міської ради.

Згідно листа Департаменту культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 21.03.2024 № 15-808/8 пам`ятка археології місцевого значення - поселення "Пташник-1" XII-XIII ст., охоронний №2377-Чр, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0030.

Вказані відомості також підтверджуються інформацією, наявною у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ніжинської міської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області, виконаною на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у 2019 році спеціалістами Київської обласної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", які мають кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Інженером-землевпорядником ФОП Вовкогоном С.Ф., відомості про якого внесено до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників під № 3498 (кваліфікований сертифікат № 002432), за запитом окружної прокуратури від 23.02.2024 № 52-77-1350вих-24, у ході опрацювання картографічних матеріалів, облікової документації на вказане поселення, відомостей ДЗК, землевпорядної документації з інвентаризації, виконано план-схему земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га.

У описових даних до даної план-схеми зазначено, що загальна площа вказаної земельної ділянки складає 2,9357 га (межі ділянки виділено синьою лінією). У межах земельної ділянки розташована пам`ятка археології місцевого значення - поселення "Пташник-1", площею 2,9357 га, що становить 100 % від загальної площі земельної ділянки (площа поселення заштрихована оранжевими косими лініями).

Листом від 26.03.2024 № 52-77-227вих-24 Ніжинська окружна прокуратура повідомила Чернігівську ОДА про встановлення обставин перебування у комунальній власності земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології археології місцевого значення "Пташник-1" XII-XIII ст. У вказаному листі Ніжинська окружна прокуратура просила повідомити, чи вживалися заходи для захисту порушених інтересів держави щодо цієї пам`ятки та пов`язаної із нею земельної ділянки.

Згідно інформації, наданої на лист прокуратури від 29.03.2024 № 01-01-32/5544 Чернігівська ОДА повідомила, що в межах наданих їй повноважень вона не може здійснювати перевірку дій Ніжинської міської ради в частині проведення інвентаризації земель комунальної власності, до яких входить спірна земельна ділянка. Тому, облдержадміністрація не має підстав для вжиття будь-яких заходів.

Листом від 10.04.2024 за вих. №52-77-2662ВИХ-24 перший заступник керівника окружної прокуратури повідомив Чернігівську ОДА про пред`явлення позовної заяви в інтересах Чернігівської ОДА до Ніжинської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У зв`язку із викладеним прокурор звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА та просив усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га шляхом:

- скасування в Державному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, яка здійснена 22.04.2019 відділом у Ніжинському районі міськрайонного управління у Ніжинському районі та м.Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області;

- скасування державної реєстрації права комунальної власності Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, номер запису про право власності №33071054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233;

- зобов`язання Міськради повернути земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, площею 2,9357 га, державі в особі Чернігівської ОДА.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що рішенням Ніжинської міської ради від 06.08.2024 №23-39/2024 передано Чернігівській обласній (військовій) державній адміністрації у державну власність земельні ділянки комунальної власності Ніжинської міської територіальної громади з цільовим призначенням 01.17 Земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянами чи юридичними особами), які розташовані за межами населених пунктів на території Ніжинської міської територіальної громади Чернігівської області згідно акту, у тому числі земельну ділянку 2,9357 га, кадастровий номер :04:001:0030, за адресою: Чернігівська обл., Ніжинський район, Ніжинська міська рада, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення "Пташник-1", XII-XIII ст.

06.08.2024 міський голова Олександр Кодола підписав акт приймання-передачі земельної ділянки із комунальної у державну власність, відповідно до додатку до якого Ніжинська міська рада передає Чернігівській обласній (військовій) державній адміністрації у державну власність земельну ділянку 2,9357 га, кадастровий номер :04:001:0030, за адресою: Чернігівська обл., Ніжинський район, Ніжинська міська рада, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення "Пташник-1", XII-XIII ст.

06.08.2024 на адресу Чернігівської обласної (військової) державної адміністрації було направлено лист, до якого було долучено рішення Ніжинської міської ради №23- 39/2024 від 06.08.2024, два примірники акту приймання-передачі земельної ділянки із комунальної у державну власність від 06.08.2024 з додатком для вжиття Чернігівською обласною (військовою) державною адміністрацією дій щодо державної реєстрації права державної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ніжинська міська рада вважає, що відсутня потреба у скасуванні у судовому порядку в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 та скасування державної реєстрації права комунальної власності Ніжинської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030. Позовна вимога щодо зобов`язання міськраду повернути Чернігівській ОДА земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030, на думку відповідача, не підлягає задоволенню, оскільки останній прийняв рішення про повернення зазначеної земельної ділянки до прийняття рішення по суті справи.

У зв`язку із цим відповідачем була подана заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Вказана заява була відхилена судом першої інстанції, оскільки Чернігівською ОДА не прийнято у державну власність спірну земельну ділянку згідно акту приймання-передачі від 06.08.2024 через те, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення і відповідачем не подано доказів про те, що спірна земельна ділянка вибула із власності Міськради, а також про зміну її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення, отже на час прийняття рішення спір між сторонами не врегульований.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на спірній земельній ділянці знаходиться пам`ятка археології - поселення "Пташник-1", яка є об`єктом, обмеженим у цивільному обороті, і може перебувати виключно в державній власності, а обраний прокурором спосіб захисту порушених прав держави є належним та ефективним.

Крім цього, судом встановлено, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті, вірно визначив позивача яким не здійснювались дії щодо захисту інтересів держави, які прокурор вважав порушеними. Також прокурором було дотримано вимоги ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та положення ст. 53 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо наявності чи відсутності підстав представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Чернігівської ОДА, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частини 3 статті 53 ГПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України (частина 4 статті 53 ГПК України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 ГПК України).

Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у статті 23 Закону "Про прокуратуру".

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 статті 23 Закону "Про прокуратуру").

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина 4 статті 23 Закону "Про прокуратуру").

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 140 постанови від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Відповідно до частини 2 статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За частиною 5 статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, в власність або в користування в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або в випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська обласна державна адміністрація.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись із даним позовом, прокурор, в обґрунтування порушення інтересів держави, послався на те, що спірна земельна ділянка розташована в межах поселення "Пташник-1", яка є пам`яткою археології та пам`яткою культурної спадщини, тому, відповідно до положень чинного законодавства, є об`єктом, обмеженим у цивільному обороті, і може перебувати виключно в державній власності, але на неї зареєстровано право комунальної власності, а Чернігівська ОДА, яка є уповноваженим органом у спірних правовідносинах, не вживає жодних дій по захисту інтересів держави щодо повернення земельної ділянки.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Чернігівської ОДА щодо захисту порушених інтересів держави.

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 26.03.2024 № 52-77-227вих-24 Ніжинська окружна прокуратура повідомила Чернігівську ОДА про встановлення обставин перебування у комунальній власності земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення "Пташник-1" XII-XIII ст. У вказаному листі Ніжинська окружна прокуратура просила повідомити, чи вживалися заходи для захисту порушених інтересів держави щодо цієї пам`ятки та пов`язаної із нею земельної ділянки.

Згідно інформації, наданої на лист прокуратури від 29.03.2024 № 01-01-32/5544, Чернігівська ОДА повідомила, що в межах наданих їй повноважень вона не може здійснювати перевірку дій Ніжинської міської ради в частині проведення інвентаризації земель комунальної власності, до яких входить спірна земельна ділянка. Тому облдержадміністрація не має підстав для вжиття будь-яких заходів.

Відтак позивач особисто підтвердив нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Листом від 10.04.2024 за вих. №52-77-2662ВИХ-24 перший заступник керівника окружної прокуратури повідомив Чернігівську ОДА про пред`явлення позовної заяви в інтересах Чернігівської ОДА до Ніжинської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Отже, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", шляхом повідомлення позивача про встановлені порушення та надання достатнього і розумного строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави, а також повідомлення про намір звернутися до господарського суду в інтересах позивача з відповідним позовом.

Таким чином, оскільки позивач, як уповноважений орган, не звертався до суду за захистом порушених прав держави та не відреагував на повідомлення прокурора про стверджуване порушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прокурор довів наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді у спірних правовідносинах. Підставою реалізації прокурором представницьких функцій, згідно зі статтею 23 Закону "Про прокуратуру", стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вирішуючи господарський спір, суд повинен дотримуватися певного алгоритму дій, а саме, з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18.

Отже, звертаючись з позовом, позивач (прокурор) повинен довести наявність у нього порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також довести, що ці права порушені саме відповідачем.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 даної статті право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, одними із яких є землі сільськогосподарського призначення та землі історико-культурного призначення (ст. 19 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі проведеної інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 193,0505 га в межах Ніжинської міської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області була розроблена технічна документація, яка включає в себе, зокрема, визначення площі, меж та обмежень у використання земельної ділянки №3 (площа 2,9357 га).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, земельна ділянка з кадастровим номером: :04:001:0030 площею 2,9357 га відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, зареєстрована із видом обмеження у використанні - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

04.09.2019 державним реєстратором Ніжинської міської ради Чернігівської області Кірсановою С.Є. прийнято рішення, індексний номер №48513927, про державну реєстрацію за Ніжинською міською радою права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0030, площею 2,9357 га, про що вчинено запис про право власності від 02.09.2019 №33071054, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233.

Згідно з даними, які містяться у Державному земельному кадастрі, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 - землі сільськогосподарського призначення, код цільового призначення - 16.00 землі запасу.

Відповідно до статті 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

За змістом статті 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до пункту "г" ч. 4 статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом "г" частини першою статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано положеннями Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Преамбулою Закону України "Про охорону культурної спадщини" закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно визначень, наведених у статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що археологічний об`єкт культурної спадщини це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Згідно з частинами 1-2, 6, ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

За приписами ч. 1 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому охоронна зона може бути встановлена на земельній ділянці будь-якої категорії, у тому числі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Таким чином, умовою належності земельної ділянки до земель історико - культурного призначення є розташування на ній об`єктів, передбачених положеннями статті 53 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Пунктом 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", який діяв з 01.11.1978 до 12.07.2000, було встановлено, що пам`ятками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі пам`ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою.

Відповідно до ст. 6 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" до пам`яток історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать, зокрема: пам`ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Стаття 8 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" передбачала, що виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів у межах прав, наданих законом, забезпечують виявлення, облік, охорону використання пам`яток історії та культури, що знаходяться на території Ради, залучають громадськість до проведення заходів по охороні, використанню і пропаганді цих пам`яток, організують шефство підприємств, установ, організацій над ними, забезпечують додержання законодавства про охорону і використання пам`яток історії та культури. Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 17 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" з метою організації обліку і охорони пам`яток історії та культури нерухомі пам`ятки поділяються на пам`ятки загальносоюзного, республіканського і місцевого значення. Віднесення пам`яток історії та культури до категорії пам`яток загальносоюзного, республіканського чи місцевого значення провадиться відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР. Переліки пам`яток історії та культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об`єктів з переліків пам`яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР. Внесення об`єктів у переліки пам`яток історії та культури і виключення з них провадяться за поданням спеціально уповноважених державних органів охорони пам`яток історії та культури.

Виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів прийнято рішення від 26.06.1989 № 130, яким взято під державну охорону, як нововиявлену пам`ятку археології, поселення "Пташник-1" у м. Ніжин Ніжинського району разом із іншими об`єктами культурної спадщини - пам`ятками історії та культури, археології, архітектури місцевого значення, які виявлені на території області у 1989-1990 роках.

На вказаний пам`ятник історії та культури СРСР складено облікову картку та паспорт.

З огляду на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 26.06.1989 № 130 пам`ятка археології місцевого значення, а саме, поселення "Пташник-1" XII-XIII ст., взято на державний облік відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури та проведено її паспортизацію як пам`ятника історії та культури СРСР, враховуючи положення п. 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини", вказана пам`ятка археології була і є пам`яткою культурної спадщини відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" без занесення її до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а земельна ділянка, на якій розміщена ця пам`ятка, належать до земель історико-культурного призначення.

Опис місця розташування поселення "Пташник-1" XII-XIII ст., яке зазначено в паспорті, обліковій кратці, а також схем-плані розташування пам`ятки культурної спадщини, свідчить про те, що його територія, позначена косими лініями, є земельною ділянкою історико - культурного призначення, на якій розташоване зазначене поселення. Так, у кожному із вказаних джерел інформації окреслену територію позначено як територію пам`ятки археології місцевого значення поселення "Пташник-1" XII-XIII ст, розташованого в м.Ніжин, за 1,5 км на північний схід від міста, південніше птахофабрики.

Так, Департаментом культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації у листі від 21.03.2024 № 15-808/8 вказано, що пам`ятка археології місцевого значення - поселення "Пташник-1" XII-XIII ст., охоронний №2377-Чр, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0030.

Вказані відомості також підтверджуються інформацією, наявною у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ніжинської міської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області виконаною на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у 2019 році спеціалістами Київської обласної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", які мають кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У описових даних до даної план-схеми земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га, виконаної інженером-землевпорядником ФОП Вовкогоном С.Ф. (кваліфікований сертифікат №002432), у ході опрацювання картографічних матеріалів, облікової документації на вказане поселення, відомостей ДЗК, землевпорядної документації з інвентаризації, зазначено, що загальна площа вказаної земельної ділянки складає 2,9357 га (межі ділянки виділено синьою лінією). У межах земельної ділянки розташована пам`ятка археології місцевого значення - поселення "Пташник-1", площею 2,9357 га, що становить 100 % від загальної площі земельної ділянки (площа поселення заштрихована оранжевими косими лініями).

Отже, згідно зі ст. 53 Земельного кодексу України і ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", наведене вище підтверджує приналежність цієї земельної ділянки за основним цільовим призначенням на день винесення Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказу від 24.04.2019 №25-2959/14-19-сг "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок" до земель історико-культурного призначення державної власності.

З огляду на наведені положення чинного законодавства, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0030, площею 2,9357 га, протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходяться пам`ятки археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності.

За приписами положень ст. 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (у редакції, на час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказу від 24.04.2019 №25-2959/14-19-сг "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок"), з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому охоронна зона може бути встановлена на земельній ділянці будь-якої категорії, у тому числі сільськогосподарського призначення.

Відсутність затвердженої науково-проектної документації з встановлення цільового призначення за категорією історико-культурного призначення та визначення меж та режимів використання пам`ятки археології місцевого значення та її зон охорони не дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка не належать до земель історико-культурного значення і на ній не розташована пам`ятка археології.

Відповідач, достеменно знаючи про знаходження на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га пам`ятки археології та імперативні норми статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" про перебування землі, на якій розташовані пам`ятки археології, виключно у державній власності, усвідомлено вчинив неправомірні дії щодо прийняття вказаної земельної ділянки у комунальну власність та здійснення державної реєстрації такого права.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4099/14-19-сг від 18.06.2019 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі з державної власності у комунальну власність земельної ділянки площею 2,9357 га кадастровий номер :04:001:0030, є незаконним, суперечить вимогам земельного законодавства та законодавства в сфері охорони культурної спадщини, порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України у результаті беззастережної передачі цієї ділянки місцевій громаді.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в частині 2 статті 16 ЦК України та частині 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним з яких є відновлення становища, що існувало до порушення.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка, вибула з державної власності поза волею власника, відтак є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов прокурора в частині зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0030, площею 2,9357 га, державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав на майно, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 23.06.2020 у справі №906/516/19.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про те, що вимога прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,9357 га кадастровий номер :04:001:0030 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233) за територіальною громадою в особі Ніжинської міської ради права власності на цю земельну ділянку є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі у 2019 році; цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, 16.00 землі запасу; вид обмеження у використанні - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

Зазначені відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянці пам`ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі №813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону України "Про державний земельний кадастр" закріплені основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

За наведених обставин подальша наявність відомостей щодо прав на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га як земель сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, в чинному законодавстві України наразі відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права, виходячи з обставин, установлених у ході вирішення наявного спору.

Наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права держави, унеможливлює розпорядження вказаною земельною ділянкою, отже державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відтак, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивача є саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №924/504/20 від 31.01.2023).

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, скасування державної реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки, а тому вимога прокурора про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0030 площею 2,9357 га також є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі, оскільки відповідачем не подано доказів про те, що спірна земельна ділянка вибула із власності Міськради, а також про зміну її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення, отже на час прийняття рішення судом першої інстанції спір між сторонами не був врегульований, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі за відсутності предмету спору.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурором доведено наявність порушення прав держави в особі Чернігівської ОДА, обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування чи зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ніжинської міської ради Чернігівської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 09 жовтня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.12.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка