ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/775/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод»

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024

по справі №916/775/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод»

про стягнення 112 379,26 грн.

суддя суду першої інстанції Цісельський О.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.09.2024 року.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 51867,35 грн та суму штрафу в розмірі 60511,91 грн.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору від 07.03.2023 № 20-002809-23 в частині виконання відновлювальних робіт з ремонту за замовленням позивача у визначені договором строки.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» пеню в розмірі 51 002 грн 90 коп, штраф в розмірі 60 511 грн 91 коп та витрати на оплату судового збору в розмірі 3 004 грн 71 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Обґрунтування судового рішення.

судом встановлено, що відповідачем за позовом було допущено порушення строків виконання робіт, що передбачено п. 5.1. договору (з врахуванням змін у відповідності до додаткової угоди № 1 від 30.06.2023).

Водночас, при перевірці здійсненого позивачем розрахунку пені, судом встановлено його часткову невірність, адже позивачем помилково нарахування здійснено за 60 днів, тоді як прострочення виконання зобов`язання відповідачем мало місце 59 днів (з 01.09.2023 по 29.10.2023).

Судом було здійснено власний розрахунок пені, за результатом здійснення якого судом встановлено, що з відповідача на користь позивача пеню слід стягнути в сумі 51002,90 грн.

Оскільки станом на 31.08.2023 відповідачем не були виконані роботи на загальну суму 864455,92 грн, то розмір штрафу, перерахований судом у відповідності до умов договору, становить 60511,91 грн, а отже є арифметично вірним, у зв`язку з чим вказана вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у вказаній сумі, за висновками суду, є обґрунтованою.

З урахуванням вказаного, позовні вимоги позивача задоволені частково.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 30.09.2024 року по справі № 916/775/24 і ухвалити нове рішення яким відмовити Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Скаржник зазначає, що сторони договору в п.7.3. Договору передбачили умову за наявності якої може застосовуватись неустойка - а саме наявність вини Підрядника (скаржника).

Скаржник зазначає, що при виконанні робіт за договором були постійні тривоги, повідомлення про вибухи, задля убезпечення життів працівників, була необхідність своєчасного реагування на тривоги та переміщення в укриття.

Вина скаржника в нескінченних терористичних атаках російської федерації відсутня вина скаржника в тому, що задля збереження життя працівників вони обов`язково мали своєчасно та негайно залишати робочі місця та бігти в укриття також відсутня. Що свідчить про те, що і відсутня вина скаржника в тому, що він все ж таки виконав ремонтні роботи однак, з незначним порушенням строків передбачених договором.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/775/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/775/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Південний енерготехнічний завод на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 по справі №916/775/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

25.10.2024 матеріали справи №916/775/24 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 по справі №916/775/24.

Визначено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 по справі №916/775/24 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

Встановлено позивачу у справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», засновником та єдиним акціонером товариства є держава в особі Міністерства фінансів України.

07.03.2023 між ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - замовник) та ТОВ «Південний енерготехнічний завод» (далі підрядник) був укладений договір № 20-002809-23 (далі - договір), в п. 1.1. якого визначений предмет закупівлі: «Аварійно-відновлювальні роботи з ремонту будівель та споруд ПС 750 кВ «Київська» Київського РЦОМ Північного ТУОМ (інв. №№121_120_16141/61_08; 121_120_16137/61_08; 121_120_08; 121_120_16138/61_08; 121_120_16139/61_08; 121_120_10357_08; 121_501_16255/61_08; 121_501_16256/61_08; 121_501_16257/61_08; 121_501_16258/61_08; 121_120_10797_08; 121_101_16241/61_08; 121_501_08; 121_101_16240/61_08; 121_120_10439_08; 121_120_10340_08; 121_120_16606/61_08; 121_120_16136/61_08; 121_120_16135/61_08; 121_120_16176/61_08; 121_120_11207_08; 121_120_10436_08; 121_120_16140/61_08) 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація

Відповідно до п. 1.2. договору підрядник зобов`язується (на свій ризик, своїми засобами та силами, у встановленому договором порядку) виконати за завданням замовника роботу за ціною, в обсягах, з характеристиками (якістю) та у строки згідно з умовами договору (далі робота), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику належно виконану роботу в порядку, визначеному договором.

Склад, характер, обсяги, опис робіт, інші показники (характеристики) та вимоги до якості роботи визначені в додатку № 2 до договору (далі технічне завдання), додатку № 3 до договору (далі договірна ціна та кошторисна документація), інших умовах договору (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 3.1. договору його ціна складається із загальної вартості робіт за цим договором згідно договірної ціни (додаток № 2 до цього договору) та становить 5 116 555,35 грн без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 1 023 311,07 грн, що разом з ПДВ 20% становить 6 139 866,42 грн. Договірна ціна тверда.

Відповідно до п. 4.2. договору після підписання цього договору, за наявності фінансування, замовник перераховує на поточний рахунок підрядника попередню оплату в розмірі 20% від ціни договору, що складає з ПДВ 1 227 973,28 грн, на підставі виставленого рахунку. Подальші розрахунки за виконані за цим договором роботи замовник здійснює з відстрочкою платежу на строк до 25 банківських днів з дня підписання актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, довідок за формою КБ-3, з урахуванням попередньої оплати, на підставі виставленого рахунку.

Пунктом 5.1. договору визначено строк виконання вищезазначених робіт - протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня перерахування попередньої оплати підряднику, але не пізніше 31.05.2023, в залежності від того яка дата настане раніше.

За умовами п.п. 5.2.-5.5. договору проведення приймання та оцінювання виконаної роботи проводиться замовником відповідно до умов договору, вимог чинного на момент прийняття роботи законодавства України/нормативних документів, якими регламентуються питання виконання такого роду робіт.

Після завершення робіт, вказаних в п.1.2. цього договору, підрядник надає замовнику акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3 з повним обсягом виконавчої документації (згідно пункту 4.8 ДБН А.3.1-5:2016).

Замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи протягом 5-ти банківських днів з моменту надання підрядником акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3. У випадку мотивованої відмови замовника прийняти виконані підрядні роботи, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання.

Підпунктом 6.3.1. пункту 6.3. договору встановлений обов`язок підрядника забезпечити виконання робіт у строки, встановлені п. 5.1. цього договору.

Відповідно до п. 7.3. договору в разі порушення з вини підрядника кінцевого строку завершення виконання робіт, який передбачений п. 5.1. цього договору, підрядник сплачує замовнику згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за цим договором (ціни договору), за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання.

Згідно пунктів 9.1., 9.3. договору, зміни до договору сторони вносять з дотриманням умов договору та вимог чинного законодавства України. Сторона-ініціатор внесення змін до договору надсилає в порядку, передбаченому актами чинного законодавства України та договором, іншій стороні зміни (проєкт додаткової угоди) до договору. Сторона, яка одержала зміни до договору, має право протягом 20 календарних днів у разі згоди оформити такі зміни, або направити іншій стороні протокол розбіжностей разом з підписаною додатковою угодою.

Пунктом 10.1. договору передбачено, що він набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 07.07.2023, а в частині виконання гарантійних зобов`язань договір є чинним на весь час дії гарантії, зазначеної в п.2.1. цього договору але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Невід`ємними частинами до цього договору є: додаток № 1 форма, за якою має складатись банківська гарантія на забезпечення виконання зобов`язань по договору; додаток № 2 технічне завдання; додаток № 3 договірна ціна з усіма розрахунками до неї. Вказані додатки підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

17.04.2023 позивачем було сплачено відповідачу аванс у розмірі 1 227 973,28 грн за виконання робіт по договору від 07.03.2023 № 20-002809-23 (а.с. 235, т.с.2), що не заперечується відповідачем.

30.06.2023 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору підряду № 20-002809-23 від 07.03.2023, за умовами якої були внесені зміни в п. 3.1 договору, де сторони встановили, що ціна цього договору складається із загальної вартості робіт та становить 6 080 606,44 грн разом з ПДВ. Окрім того, були внесені зміни в п. 5.1. та 10.1. договору, згідно яких строк (термін) виконання вище визначених робіт був встановлений до 31.08.2023 включно, а строк діє договору до 06.10.2023. Відповідно додатки №№ 2, 3 також були викладені в новій редакції.

Водночас, як встановлено судом, відповідачем роботи за договором були виконані 30.10.2023 на загальну суму 6 078 445,81 грн, в тому числі за звітний місяць жовтень 2023 року були виконані роботи на суму 864 455,92 грн, що підтверджується підписаними між сторонами довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в (а.с. 236-251, т.2, а.с.1-30 т.с.3).

Матеріали справи також містять виставлений ТОВ «Південний енерготехнічний завод» рахунок № 87 від 16.10.2023 на оплату ПрАТ «НЕК «Укренерго» робіт за спірним договором на суму 864455,92 грн.

При цьому судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідач роботи за договором виконав раніше.

Джерела права та позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються вимоги частини другої статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК Україна) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами частини 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно приписів ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору відповідач мав виконати роботи у строк не пізніше 31.08.2023, натомість наявні у справі довідка за формою КБ-3 та акт за формою КБ-2в свідчать про те, що роботи на суму 864455,92 грн відповідачем були фактично виконані та здані позивачу 30.10.2023.

Вказані довідка та акти обопільно підписані між сторонами. На підтвердження іншого відповідачем доказів суду не подано.

Отже, відповідачем за позовом було допущено порушення строків виконання робіт, що передбачено п. 5.1. договору (з врахуванням змін у відповідності до додаткової угоди № 1 від 30.06.2023).

Відтак, приймаючи до уваги, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеню та штраф згідно з п. 7.3. договору та положень ст. 231 ГК України.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №910/7398/18, від 27.09.2019 у справі 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі №923/760/16.

Як уже зазначалось вище, встановлено порушення відповідачем основного зобов`язання, а саме дотримання строків виконання підрядних робіт, що не спростовано останнім.

Між тим, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України визначено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Водночас, при перевірці здійсненого позивачем розрахунку пені, місцевим господарським судом вірно встановлено його часткову невірність, адже позивачем помилково нарахування здійснено за 60 днів, тоді як прострочення виконання зобов`язання відповідачем мало місце 59 днів (з 01.09.2023 по 29.10.2023). При визначенні періоду прострочення судом було враховано положення вищевказаних норм законодавства, які передбачають, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок та якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Крім цього суд зазначає, що правовий аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної здачі робіт не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (схожа позиція була викладена у постанові ВС від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18).

За вищевикладених обставин судом було здійснено власний розрахунок пені, за результатом здійснення якого судом встановлено, що з відповідача на користь позивача пеню слід стягнути в сумі 51002,90 грн.

Оскільки станом на 31.08.2023 відповідачем не були виконані роботи на загальну суму 864455,92 грн, то розмір штрафу, перерахований судом у відповідності до умов договору, становить 60511,91 грн, а отже є арифметично вірним, у зв`язку з чим вказана вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у вказаній сумі, за висновками суду, є обґрунтованою.

З урахуванням вказаного, судом першої інстанції позовні вимоги позивача обґрунтовано задоволено частково.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в діях відповідача відсутня віна, у зв`язку з чим у позові слід відмовити, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини другої статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Отже, у будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 та від 25.01.2022 у справі №904/3886/21).

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" шляхом видачі сертифіката.

При цьому колегією суддів враховується, що таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Відтак сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Як зазначалося вище, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан, не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2023 у справі №910/8580/22.

За таких обставин, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами об`єктивної неможливості виконання ним прийнятих на себе зобов`язань за договором у строк встановлений останнім, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість тверджень останнього щодо наявності правових підстав для його звільнення від відповідальності за порушення вказаних зобов`язань, тим більше, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідних доводів щодо відсутності вини Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» взагалі не було наведено.

Висновки апеляційного господарського суду:

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі № 916/775/24.

Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 по справі № 916/775/24 без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі № 916/775/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Н.М. Принцевська