ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. Справа№ 911/918/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024

у справі № 911/918/24 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта"

про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2024 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач; ДП МА «Бориспіль»; Підприємство; апелянт-2; скаржник-2) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом від 02.02.2024 № 35-28/7-17 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта» (надалі - відповідача; ТОВ «Київріанта»; Товариство; апелянт-1; скаржник-1) в якому просило:

- стягнути з відповідача штраф у розмірі 603 700,00 грн. (п. 4.3 Договору № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю);

- зобов`язати ТОВ «Київріанта» виконати зобов`язання, встановлені у п.п. 2.2.2. п. 2.2 Договору № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014, а саме: надати ДП МА «Бориспіль» довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, переданого в оренду на підставі договору №1579 від 11.06.2014 за березень 2022 року - вересень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконує зобов`язання за Договором № 80.1-14/1-32 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014, а саме всупереч пункту 2.2.2 не надав довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, у зв`язку з чим, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача передбачений пунктом 4.3 договору штраф.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.07.2024 позов ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задоволено частково. Зобов`язано ТОВ "Київріанта" виконати зобов`язання, встановлені у п.п. 2.2.2. п. 2.2 договору № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014, а саме: надати ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, переданому в оренду на підставі договору № 1579 від 11.06.2014 за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року. Стягнуто з ТОВ "Київріанта" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 301 850,00 грн. штрафу та 9 666,80 грн. судового збору.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач не виконав належним чином умови п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат, у спірний період березень 2022 року - вересень 2023 року, щомісячно, до 7 числа місяця, наступного за звітним, не надав в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні (із зазначенням конкретної суми), у зв`язку з чим, вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати передбачений договором обов`язок в натурі - подати довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому за договором оренди № 1579 від 11.06.2014 приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, - є обґрунтованою, документально доведеною та такою, яку належить задовольнити.

Крім цього, суд першої інстанції погодився з тим, що у позивача було наявне право на нарахування штрафу в розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Тому, скориставшись правом, наданим ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України, і виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, місцевим господарським судом зменшено розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до їх розумного розміру, а саме з 458 800,00 грн. (вірно розрахованого господарським судом) до 301 850,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ТОВ "Київріанта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 повністю та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в порушення вимог ч. 1 ст. 86 ГПК України судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам та доказам ТОВ «Київріанта» на підтвердження фактичних обстави справи, у зв`язку з чим висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт-1 зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не надав належної оцінки аргументам Товариства стосовно відсутності обов`язку подавати довідки про чистий дохід з показником 0 (нуль).

Крім цього, за твердженнями скаржника-1 матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів того, що ТОВ «Київріанта» не сплачує вартість наданих Підприємством послуг, у зв`язку із неможливістю здійснити розрахунок вартості наданих послуг, передбачених п. 5 таблиці № 1.

Також ТОВ «Київріанта» звертає увагу, що договір № 80.1-14/1-32 не містить статей, згідно з якими орендар також має надавати балансоутримувачу в період нездійснення діяльності в орендованому приміщенні довідку про чистий дохід з показником 0 (нуль). Так само в договорі № 80.1-14/1-32 відсутні положення щодо обов`язку орендаря надавати балансоутримувачу довідку про чистий дохід з показником 0 (нуль) в період нездійснення продажу товарів, внаслідок нездійснення діяльності в орендованому приміщенні.

В наведеному апелянт-1 акцентує, що у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами та доповненнями) Товариство, починаючи з 24.02.2022, не здійснює господарську діяльність. Військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на території України, є загальновідомим фактом. Так само загальновідомим фактом є нефункціонування Міжнародного аеропорту «Бориспіль» з 24.02.2022 внаслідок військової агресії. Отже, фактичні обставини даної справи вказують на те, що в силу незалежних від Товариства об`єктивних причин останнє не здійснює діяльності в орендованому згідно договору № 80.1-14/1-32 приміщенні. Внаслідок цього Товариство не здійснює продаж товарів в магазині безмитної торгівлі та не отримує дохід. В разі відсутності доходу від продажу товарів в орендованому згідно із договором № 80.1-14/1-32 приміщенні внаслідок його невикористання за призначенням з огляду на припинення функціонування Міжнародного аеропорту «Бориспіль» та тимчасового закриття повітряного пункту пропуску через державний кордон «Бориспіль», у зв`язку з військовою агресією та запровадженням військового стану, Товариство не повинно подавати довідки про чистий дохід з показником 0 (нуль), оскільки, як вже було зазначено вище, головною передумовою для підготовки та надання Товариством відповідно до положень п. 5 Таблиці № 1 договору № 80.1-14/1-32 довідки є здійснення діяльності в орендованому приміщенні (продажу товарів).

Окремо скаржник-1 вказав, що згідно із підпунктом 4-2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634 встановлено, що за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розташоване в аеропортах державної форми власності, починаючи з 24 лютого 2022 року і до моменту відновлення авіаційної діяльності таких аеропортів. Так, з огляду на звільнення від орендної плати орендарів державного майна висновок суду першої інстанції, що відсутність конкретної суми чистого доходу у поданих відповідачем довідках призводить до неможливості розрахувати вартість наданих послуг, передбачених п. 5 Таблиці № 1 п. 1.1.1. п. 1. договору, внаслідок чого відповідач не сплачує вартість наданих позивачем послуг, є хибними та такими, що не ґрунтується на правових підставах.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024, апеляційна скарга відповідача у справі № 911/918/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 у справі № 911/918/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Київріанта" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24. Розгляд апеляційної скарги ТОВ "Київріанта" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 призначено на 07.10.2024.

20.09.2024 до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ДП МА «Бориспіль» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно аргументів позивача, належним виконанням відповідачем взятих на себе на умовах п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору зобов`язань, у розумінні ч. 1 ст. 193 ГК України і ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, буде надання позивачу щомісячно до 7-го числа місяця, наступного за звітним, довідки, яка міститиме інформацію про розмір чистого доходу, отриманого відповідачем від діяльності в орендованому приміщенні.

Також Підприємство вказує, що систематичне, довготривале (у період лютий 2022 року - вересень 2023 року) порушення відповідачем взятого на себе на умовах п.п. 2.2.2. п. 2.2 договору зобов`язання щодо надання позивачу довідок спричиняє неможливість розрахувати позивачу вартість наданої відповідачу послуги, визначеної п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 договору. Як наслідок, відповідач не сплачує позивачу вартість наданої/отриманої у спірний період послуги, чим завдає збитків ДП МА «Бориспіль», яке є підприємством державного сектору економіки, у вигляді неодержаного останнім прибутку.

В межах вказаного позивач висновується про те, що відповідачем не спростовано аргументів Підприємства про порушення Товариством умов договору в частині надання вказаних вище довідок про чистий дохід.

Додатково позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 634 від 13.09.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану за договорами оренди державного майна» орендарів державного та комунального майна не звільнено від сплати комунальних послуг, виконання обов`язків тощо за укладеними договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, що укладені між орендарями та балансоутримувачами до 24.02.2022 на підставі договорів оренди.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням, з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду звернулось ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 в частині відмови у стягненні з ТОВ "Київріанта" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 301 850,00 грн. штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" в частині стягнення з ТОВ "Київріанта" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 301 850,00 грн. штрафу.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 13.08.2024, апеляційна скарга позивача у справі № 911/918/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт-2, посилаючись на фактичні обставини справи, підкреслює, що враховуючи умови договору, у ДП «МА «Бориспіль» відсутні правові підстави вважати надані ТОВ «Київріанта» листи з назвою «довідка про чистий дохід» за період з березня 2022 року по вересень 2023 року такими, що відповідають п.п. 2.2.2 п. 2.2 розділу 2 договору, оскільки не містять тієї інформації яку відповідач зобов`язаний щомісяця надавати позивачу. Відповідно до п. 4.3. договору, в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплачувати балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків. Так, порушення відповідачем умов п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору стало підставою для застосування штрафних санкцій, визначених умовами п. 4.3 договору.

Крім цього, позивач вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині застосування дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, місцевим господарським судом не було враховано наступні обставини: прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання щодо надання позивачу у встановлений умовами п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору строк довідок (становить період з березня 2022 року по вересень 2023 року); за період з березня 2022 року по вересень 2023 року відповідачем не було вжито жодних заходів для належного виконання встановленого п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору зобов`язання, негайного добровільного усунення порушення та його наслідків; тривалий термін порушення (з березня 2022 року по вересень 2023 року) відповідачем зобов`язання щодо надання позивачу довідок за період лютий 2022 року - вересень 2023 року підтверджує той факт, що таке порушення було допущено відповідачем свідомо; відповідачем не було наданого жодного належного, допустимого і достовірного доказу на підтвердження існування виняткових обставин, наявність яких спричинила порушення відповідачем взятого на себе на умовах п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору зобов`язання; систематичного порушення відповідачем зобов`язання передбаченого п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору, починаючи з 2020 року, про що свідчить ряд наявних судових справ № 911/864/21, № 911/1050/22, № 911/3278/21, № 911/1658/23 та про які позивач також зазначав у позовній заяві; строк нарахування штрафу, передбаченого пунктом 4.3 договору, який визначено, як «за кожний календарний день прострочення».

Підсумовуючи викладені у апеляційній скарзі доводи скаржником-2 вказується, що місцевим господарським судом не було об`єктивно оцінено чи є порушення відповідачем строку надання довідок винятковим випадком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання відповідачем договору; причини неналежного виконання відповідачем договору; незначності прострочення відповідачем у виконанні договору; невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення; негайного добровільного усунення відповідачем, як винною стороною, порушення договору та його наслідків. Також не було оцінено майновий стан позивача і відповідача та соціальну значимість позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 у справі № 911/918/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 призначено на 07.10.2024.

20.09.2024 до апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Згідно тверджень відповідача, зменшивши розмір штрафу, суд першої інстанції дотримався балансу інтересів сторін і принципів розумності, справедливості та пропорційності, оскільки не позбавив Підприємство можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення суми штрафу у тому розмірі, який відповідно до обставин справи виконує компенсаційну функцію для Підприємства. Зменшення судом першої інстанції заявленого Підприємством розміру штрафу є адекватною мірою відповідальності, проявом балансу між інтересами Підприємства та відповідача, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки як інструменту Підприємства для отримання безпідставних доходів. У зв`язку з наведеним, на думку відповідача, спростовуються доводи Підприємства про неврахування місцевим господарським судом інтересів позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі № 911/918/24 розгляд апеляційних скарг ТОВ "Київріанта" та ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 відкладено на 11.11.2024.

В судовому засіданні 11.11.2024 по справі судом оголошено перерву до 16.12.2024.

Представник скаржника-2 в судовому засіданні 16.12.2024 підтримав заявлені в апеляційній скарзі вимоги, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 в частині відмови у стягненні з ТОВ "Київріанта" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 301 850,00 грн. штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" в частині стягнення з ТОВ "Київріанта" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 301 850,00 грн. штрафу.

В свою чергу, представник апелянта-2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник апелянта-1 в судове засідання 16.12.2024 не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, що підтверджується підписом представника ТОВ "Київріанта" - Гаврина Д.М. у розписці від 11.11.2024 про дату та час судового засідання призначеного на 16.12.2024.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від відповідача обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений апеляційним господарським судом про судовий розгляд справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, надані ним в судовому засіданні 11.11.2024, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційних скарг в межах викладених скаржникам доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київріанта» (орендар) укладено договір оренди № 1579 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (скорочено - Договір; Договір оренди).

За умовами Договору оренди:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала «D», загальною площею 174,8 кв.м. (нижче - майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», що перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (в подальшому - балансоутримувач) (п. 1.1 Договору);

- майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі (п. 1.2 Договору оренди);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 Договору);

- орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю (п. 5.10 Договору оренди);

- орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю (п. 5.18 Договору);

- орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з Договором за актом приймання-передавання майна (п. 7.1 Договору оренди);

- цей Договір укладено строком (терміном) на 10 років, що діє з 11 червня 2014 до 10 червня 2024 року (п. 10.1 Договору).

Відповідно до Акта приймання-передавання орендованого майна від 01.07.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала «D», загальною площею 174,8 кв. м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

На виконання умов Договору 09.09.2014 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київріанта» (орендар) укладено договір № 80.1-14/1-32 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (по тексту - Договір про відшкодування витрат; Договір-2), за умовами якого:

- у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщень № 3.2.60 на третьому поверсі термінала «D», загальною площею 174,8 кв.м для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі, балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги: 1) з забезпечення теплом (теплова енергія); 2) забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; 3) використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем; 4) прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів; 5) підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування.

Узгоджено, що щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов Договору оренди № 1579 від 11.06.2014. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендна плата (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно Договору оренди № 1579 від 11.06.2014 (п. 1.1, п. 1.1.1 Договору-2);

- орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці (п. 2.2.2 Договору про відшкодування витрат);

- орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання - здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання - здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання - здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (п. 2.2.3 Договору-2);

- за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 4.1 Договору про відшкодування витрат);

- в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків (п. 4.3 Договору-2);

- договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 10.06.2024 (п. 6.1 Договору про відшкодування витрат).

24.10.2014 ДП МА «Бориспіль» (балансоутримувач) та ТОВ «Київріанта» (орендар) уклали додаткову угоду № 1 до договору № 80.1./14/1-32 від 09.09.2014 про відшкодування витрат, відповідно до якої сторони погодили, що орендар щорічно сплачує балансоутримувачу компенсацію земельного податку за звітний рік за оренду майна. Сума компенсації земельного податку розраховується пропорційно площі орендованого майна.

21.01.2016 ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «Київріанта» уклали Додаткову угоду № 2 до договору № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014 про відшкодування витрат, якою пункт 1.1 розділу 1, Додаток 7 виклали у новій редакції, доповнивши Договір Додатком 9 «Стандарт якості обслуговування в аеропорту «Бориспіль», а також умовами про обов`язок дотримуватися вказаного «Стандарту якості обслуговування» (пункт 2.2.17).

27.12.2018 між орендодавцем та орендарем був укладений договір про внесення змін до договору оренди № 1579, згідно з яким внесено зміни зокрема у пункт 1.1; пункт 3.1 Договору оренди викладено у новій редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць, розрахунку - жовтень 2018 року - 254 596,20 грн., з врахуванням проіндексованої конкурсної надбавки - 343 565,14 грн.».

19.02.2019 ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «Київріанта» уклали додаткову угоду № 4 до договору № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014 про відшкодування витрат, відповідно до якої виклали у новій редакції Таблицю № 1 Договору та пунктом 8.12 визначили місце виконання договору.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області відповідно до наказу Фонду державного майна України «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» від 05.08.2019 № 786.

16.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець) та ТОВ «Київріанта» (орендар) було укладено Додатковий договір до Договору оренди згідно з пунктом 1 якого, нарахування орендної плати за користування майном здійснюється у розмірі 25 відсотків суми нарахованої орендної плати.

Надалі, 05.04.2021 між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір до Договору оренди №1579, пунктом 2 якого встановлено, що оскільки пасажирський термінал «D» здано одночасно кільком підприємствам, організаціям, то умови п. 5.10 договору щодо компенсації витрат на утримання орендованого майна в неподільній частині (а саме: підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їздних шляхів, забезпечення приміщень загального користування) та згідно з п. 11 Методики, відповідні витрати підлягають компенсуванню орендарем, пропорційно розміру займаної ним площі до загальної площі нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком орендарям.

Звертаючись до господарського суду з позовом, позивач вказував, що відповідач, в порушення вимог п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору-2, не надав довідки про чистий дохід за період березень 2022 року - вересень 2023 року.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що основною передумовою для підготовки та надання відповідачем довідки про чистий дохід в розумінні п. 5 Таблиці № 1 договору № 80.1-14/1-32 являється здійснення продажу товарів, тобто провадження торгово-господарської діяльності шляхом використання орендованого приміщення згідно цільового призначення відповідно до умов Договору оренди. Проте, у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами та доповненнями) Товариство, починаючи з 24.02.2022, не здійснює господарську діяльність в орендованому приміщенні.

Неможливість здійснення товариством господарської діяльності обумовлена тим, що Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (за його власним повідомленням) не функціонує з 24.02.2022; відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 28.02.2022 пункт пропуску - Бориспіль, категорія пункту пропуску - Міжнародний.

Відтак, у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності під час воєнного стану, наказом № 76-К від 23.03.2022 у товаристві з 01.04.2022 оголошено простій. Згідно із п. 3 наказу №76-К під час простою працівники звільняються від обов`язку бути присутніми на віддалених робочих місцях і на робочих місцях в офісі.

Також, відповідач наголошував на тому, що вимога позивача щодо подання довідок про чистий дохід за звітні періоди з показником « 0» є суто формальною, яка не впливає на права та обов`язки сторін за договором та на належне виконання сторонами обов`язків. Крім того, договором не передбачено затвердженої сторонами форми довідки про чистий дохід товариства, а також обов`язкових реквізитів, які повинна містити така довідка.

Відповідач вказував, що направив позивачу довідки про чистий дохід № 85/23-101/23 від 07.08.2023, №150/23 від 01.09.2023 та № 165/23 від 04.10.2023, в яких зазначено, що ТОВ «Київріанта» не здійснювало діяльності в орендованому приміщенні у звітному періоді.

Щодо розрахунку суми штрафу відповідач зазначав, що останній за своєю правовою природою є неустойкою, а договором не передбачено нарахування неустойки понад передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячний строк від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у зв`язку з чим відповідач надав контррозрахунок нарахованого штрафу.

Також представник відповідача подав клопотання № 42/24 від 25.04.2024 про зменшення розміру штрафу, в якому ТОВ «Київріанта» просило зменшити розмір штрафу, нарахованого ДП МА «Бориспіль» на 90%.

Представник позивача подав заперечення від 09.05.2024 № 35-22/1-243 на клопотання про зменшення розміру штрафу, в яких просив залишити без задоволення клопотання відповідача від 25.04.2024 № 42/24 про зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу.

Подібні за змістом доводи наведені апелянтами у апеляційних скаргах та відзивах на них відповідно.

Беручи до уваги вказані фактичні обставини справи судовою колегією вказується, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось, підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 Договору про відшкодування витрат сторони погодили, що орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

Згідно наявних у матеріалах справи довідок про чистий дохід, ТОВ «Київріанта» не здійснювало діяльності в орендованому приміщенні у звітні періоди, а саме:

- за березень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 85/23;

- за квітень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 86/23;

- за травень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 87/23;

- за червень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 88/23;

- за липень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 89/23;

- за серпень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 90/23;

- за вересень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 91/23;

- за жовтень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 92/23;

- за листопад 2022 року від 07.08.2023 вих. № 93/23;

- за грудень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 94/23;

- за січень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 95/23;

- за лютий 2023 року від 07.08.2023 вих. № 96/23;

- за березень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 97/23;

- за квітень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 98/23;

- за травень 2023 від 07.08.2023 вих. № 99/23;

- за червень 2023 від 07.08.2023 вих. № 100/23;

- за липень 2023 від 07.08.2023 вих. № 101/23, які направлені відповідачем поштовим відправленням від 07.08.2023 № 062 з описом вкладення у цінний лист. В свою чергу, позивач отримання вказаного поштового відправлення 08.08.2023 не заперечує;

- за серпень 2023 від 01.09.2023 вих. № 150/23, яка направлена відповідачем поштовим відправленням № 561 з описом вкладення у цінний лист та отримана позивачем 05.09.2023;

- за вересень 2023 від 04.10.2023 вих. № 165/23, яка направлена відповідачем поштовим відправленням № 884 з описом вкладення у цінний лист та отримана позивачем 05.10.2023.

Поряд з цим, позивач стверджує, що зміст і форма поданих відповідачем довідок не відповідають погодженим сторонами умовам п. 2.2.2. Договору-2, оскільки дані довідки не містять інформації про розмір чистого доходу (конкретної суми доходу), отриманого відповідачем від продажу товарів в орендованому майні, а отже вважаються не наданими.

Так, укладеним між сторонами Договором не встановлено форми довідки про чистий дохід, проте визначальним у даному випадку є щомісячне надання відповідачем позивачу відомостей про конкретний розмір доходу, отриманого в конкретному місяці від діяльності в орендованому приміщенні.

За висновками колегії суддів суд першої інстанції вірно встановив, що наявні у матеріалах справи довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за спірний період, які були надані відповідачем позивачу, за своїм змістом не містять конкретної суми чистого доходу отриманого від господарської діяльності в орендованому приміщенні, що є визначальним та основою для розрахунку вартості наданих відповідачу послуг, передбачених пунктом 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1 Договору про відшкодування витрат.

Метою подання відповідачем позивачу цих довідок про чистий дохід є здійснення останнім розрахунку вартості наданих послуг стосовно підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів і забезпечення приміщень загального користування.

При цьому, посилання апелянта-1 на обставини звільнення його постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 від орендної плати, за висновком судової колегії, не звільняє його від обов`язку відшкодувати позивачу вартість наданих відповідачу послуг, передбачених пунктом 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1 Договору про відшкодування витрат.

Отже, надані відповідачем довідки про чистий дохід не можна розцінювати як належне виконання умов Договору про відшкодування витрат, оскільки останні в першу чергу мають відображати інформацію, яка передбачена її змістом та придатна для визначеної договором мети - містити достовірну інформацію про суму чистого доходу за відповідний період, засвідчену підписами відповідальних осіб підприємства.

В свою чергу, відсутність конкретної суми чистого доходу у поданих відповідачем довідках призводить до неможливості розрахувати вартість наданих послуг, передбачених п. 5 таблиці № 1 п. 1.1.1. п. 1. договору, внаслідок чого відповідач не сплачує вартість наданих позивачем послуг.

З огляду на викладене, доводи скаржника-1 про те, що подання ним довідок про чистий дохід не впливає на можливість здійснення позивачем розрахунку вартості послуг та щодо звільнення його постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 від орендної плати, - критично оцінюються колегією суддів.

За наведених обставин, за переконанням судової колегії, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач не виконав належним чином умови п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору про відшкодування витрат, у спірний період березень 2022 року - вересень 2023 року, щомісячно, до 7 числа місяця, наступного за звітним, не надав в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні (із зазначенням конкретної суми), у зв`язку з чим, вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати передбачений договором обов`язок в натурі - подати довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому за Договором оренди № 1579 від 11.06.2014 приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, - є обґрунтованою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.3 Договору про відшкодування витрат в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

Так, позивач нарахував та направив відповідачу рахунки-фактури для сплати штрафу за порушення строків надання довідок про чистий дохід на загальну суму 603 700,00 грн., а саме:

- № 897/649 від 13.07.2023, № 897/609 від 12.07.2023, № 897/613 від 13.07.2023, № 897/617 від 13.07.2023, № 897/621 від 13.07.2023, № 897/625 від 13.07.2023, № 897/629 від 13.07.2023, № 897/633 від 13.07.2023, № 897/637 від 13.07.2023, № 897/641 від 13.07.2023, № 897/646 від 13.07.2023, № 897/653 від 13.07.2023, № 897/657 від 13.07.2023, № 897/661 від 13.07.2023, № 897/665 від 13.07.2023, № 897/669 від 13.07.2023 на суму 387 000,00 грн. штрафу за період лютий 2022 року - травень 2023 року, які були направлені 25.07.2023 на адресу електронної пошти відповідача:@kievrianta.com.ua і відповідно отримані відповідачем 25.07.2023;

Крім того, вказані рахунки-фактури разом із супровідним листом від 24.07.2023 № 03-22-1305 були надіслані відповідачу рекомендованим поштовим відправленням № 694 з повідомленням про вручення та отримано відповідачем 08.08.2023;

- № 897/762 від 08.08.2023 на загальну суму 63 900,00 грн. штрафу за період лютий 2022 року - червень 2023 року направлено 12.09.2023 за місцезнаходженням відповідача із супровідним листом від 04.09.2023 № 03-22-1384 рекомендованим поштовим відправленням № 638 з повідомленням про вручення та отримано відповідачем 15.09.2023;

- № 897/1252 від 27.10.2023 на загальну суму 152 800,00 грн. штрафу за період лютий 2022 року - вересень 2023 року направлено 04.01.2024 за місцезнаходженням відповідача із супровідним листом від 28.12.2023 №03-22-1623 рекомендованим поштовим відправленням № 960 з повідомленням про вручення та отримано відповідачем 09.01.2024.

Отже, позивачем було нараховано штраф за період з 01.08.2022 по 27.10.2023.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення штрафу починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше договором не встановлено.

Водночас, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який набрав чинності 02.04.2020, розділ ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено пунктом 7, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, пунктом 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачена можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання понад шестимісячний строк, встановлений ст. 232 ГК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено карантин з 12.03.2020 на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд зазначає, що припис пункту 7 "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, хоч і не зовсім узгоджується з метою Закону, що спрямований на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, однак є абсолютно визначеним та не передбачає розширеного чи звуженого тлумачення.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, наведені вище правові висновки щодо приписів статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням положень пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах: від 27.02.2024 у справі № 911/858/22, від 27.02.2024 у cправі № 911/1297/21.

Відтак, в даному випадку, штраф має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку виконання зобов`язання щодо подання довідки про чистий дохід, та до дня, що передує фактичному виконанню зобов`язання, або відповідної дати через шість місяців після спливу строку на виконання зобов`язання, або до дня закінчення строку дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211, тобто до 30.06.2023, в залежності від того, яка з названих подій настала раніше, і з такими висновками суду попередньої інстанції погоджується й судова колегія.

Поряд із цим, згідно ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вже акцентувалось колегією суддів, у пункті 4.3 Договору-2 сторони визначили, що в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплачувати балансоутримувачу штраф в розмірі 100 грн. без урахування ПДВ за кожний день прострочення.

Належним чином дослідивши умови Договору-2, місцевий господарський суд, як вважає колегія суддів, правильно встановив, що п. 4.3. Договору-2 не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Відтак, умову, передбачену у п. 4.3. укладеного сторонами у цій справі Договору-2, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши власний перерахунок розміру штрафу колегія зазначає, що судом попередньої інстанції було визначено обґрунтований розмір неустойки, який склав 458 800,00 грн.

При цьому, суд врахував, що рішенням Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі № 911/1658/23 з відповідача на користь позивача за ненадання довідки про чистий дохід за лютий 2022 року за спірним договором стягнуто штраф за період 08.03.2022 - 31.07.2022, тому нарахування позивачем штрафу за неподання вказаної довідки у цій справі за період з 01.08.2022 (не охоплений судовим рішенням у справі 911/1659/23) не є подвійним стягненням і не суперечить закону.

В наведеному колегія суддів зазначає, що перевіривши розрахунок штрафу, вважає його арифметично правильним в сумі 458 800,00 грн.

Отже, беручи до уваги факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань за Договором-2, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за заявлений період становить 458 800,00 грн.

Враховуючи наведені висновки стосовно правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за відповідні періоди, колегією суддів відхиляються, як невмотивовані, твердження апелянта-1 у відповідних межах.

Щодо непогодження апелянта-2 стосовно зменшення судом першої інстанції розміру неустойки до 301 850 грн., колегія суддів зазначає таке.

Як вже вказувалось, Указом Президента України № 64/2022 із 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», з 00 год. 00 хв. 28.02.2022 тимчасово закрито пункт пропуску - Бориспіль, категорія пункту пропуску - Міжнародний.

Також, 24.02.2022 згідно з оголошенням розміщеного на офіційному вебсайті Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України, повітряний простір для цивільних користувачів повітряного простору закритий.

Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не функціонує з 24.02.2022 (за його власним повідомленням, розміщеним на офіційному вебсайті ДП МА Бориспіль).

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схожі норми також містить частина 3 статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем у статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).

При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18).

Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі № 904/2847/19).

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20).

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (див. постанови від 11 липня 2023 року у справі № 914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі № 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі № 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

З урахуванням наведених фактичних обставин цієї справи, зважаючи на приписи ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру неустойки до 301 850 грн. з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку, тим самим у діях відповідача не вбачається й злісного порушення умов Договору-2, спрямованого на умисне завдання шкоди контрагенту, а крім того, період прострочення, за який Підприємство нарахувало неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022.

Колегія суддів звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, з урахуванням положень статті 86 ГПК України, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування судового рішення в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта-2 про неправильне застосування місцевим господарським судом положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, оскільки, за висновками колегії суддів, суд попередньої інстанції в повній мірі дослідив відповідні обставини, передбачені зазначеними статтями та правильно застосував їх положення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційних скарг про те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 86 ГПК України судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам та доказам ТОВ «Київріанта» на підтвердження фактичних обстави справи, у зв`язку з чим висновки місцевого господарського суду, на думку апелянта-1, не відповідають обставинам справи, а також про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, як вважає апелянт-2, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені сторонами в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів (позивача та відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2024 у справі № 911/918/24 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" та Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

4. Справу № 911/918/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков