РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2024Справа № 910/8009/24
За позовом фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича

до Фірми «AZVIRT» ММС» від імені якого діє Представництво «АЗВІРТ» ММС»

про зобов`язання передати майно та стягнення 5 895 234, 97 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Смітюх І.І.;

від відповідача: Кривошея О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Зубенко Кирило Сергійович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фірми «AZVIRT» ММС» від імені якого діє Представництво «АЗВІРТ» ММС» (надалі-відповідач) в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача повернути позивачу транспорті засоби, а саме 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки №01/07/23 від 01.07.2023;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 5 895 234,97 грн, з яких: 5 400 000, 00 грн основний борг, 359 644,81 грн пеня, 82 000, 00 грн інфляційні втрати та 53 590,16 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.525, 526, 549, 599, 611, 625, 629, 759 Цивільного кодексу України, ст.180, 193 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором оренди транспортних засобів та будівельної техніки №01/07/23 від 01.07.2023, в частині своєчасної сплати орендних платежів та повернення орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/8009/24, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 31.07.2024.

17.07.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позов.

25.07.2024 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду надійшла виписка з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем.

26.07.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній, зокрема, зазначає, що відповідач не заперечує щодо повернення техніки та готовий її повернути, однак саме позивач її не забирає.

У підготовче засідання 31.07.2024 з`явились представники сторін. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке суд, з урахуванням думки представника позивача, протокольною ухвалою задовольнив. Також суд протокольною ухвалою, з урахуванням думки представника позивача, задовольнив клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позов, продовжив відповідачу строк на подання відзиву та прийняв поданий 26.07.2024 відзив до розгляду. Крім цього, суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 18.09.2024.

У підготовче засідання 18.09.2024 з`явились представники сторін. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в задоволенні якого суд протокольною ухвалою, з урахуванням думки представника позивача, відмовив. Також суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України витребував у сторін документи та письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2024 відкладено підготовче засідання на 16.10.2024.

30.09.2024 від представника позивача на виконання ухвали суду надійшли письмові пояснення.

30.09.2024 від представника відповідача на виконання ухвали суду надійшли пояснення.

08.10.2024 від представника позивача на виконання ухвали суду надійшли витребувані судом документи.

У підготовче засідання 16.10.2024 з`явились представники сторін, враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, учасниками справи було заявлено про надання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, суд протокольною ухвалою від 16.10.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.11.2024.

Судове засідання, призначене на 12.11.2024 не відбулось, у зв`язку з оголошеною в місті Києві повітряною тривогою, яка тривала з 17:29 год. до 18:56 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 судове засідання призначено на 10.12.2024.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2024 надала пояснення по суті позовних вимог та позов просила задовольнити, представники відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 10.12.2024 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2023 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів та будівельної техніки №01/07/23 (надалі - договір), за умовами п.1.1. якого орендодавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, передати орендарю в тимчасове платне користування транспортні засоби та будівельну техніку, визначену у цьому договорі (далі за текстом договору йменується - «техніка»), а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування техніку і сплачувати орендодавцю плату в розмірі та в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно із п.1.2. договору предметом оренди за його умовами є наступна техніка (транспортні засоби будівельна техніка): бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з місячною орендою 100 000, 00 грн кожен.

Відповідно до п.2.1., 2.2. договору техніка передається орендарю на підставі акту протягом 10 днів з моменту підписання даного договору та оплати авансового платежу. Реєстраційні дані техніки, дата, адреса передачі та повернення предмета оренди вказані в акті приймання-передачі. Опис технічного стану техніки перед її переданням в оренду та повернення проводиться уповноваженими представниками обох сторін із внесенням відповідних даних в акт, та обов`язковим його підписанням обома сторонами.

У пункті 2.3. договору сторони погодили, що строк користування технікою (предметом договору оренди) становить: шість місяців:

Початок оренди: 01 липня 2023 року. Закінчення оренди: 31 грудня 2023 року. Сторони мають право погодити продовження строку користування технікою, підписавши додаткову угоду до цього договору та склавши відповідний акт приймання-передачі техніки на новий строк (за потреби). В будь якому випадку, початком строку оренди є дата її фактичної передачі від орендодавця до орендаря за актом приймання-передачі. А закінченням строку оренди - дата її фактичного повернення від орендаря до орендодавця за актом приймання-передачі (повернення).

Орендар самостійно забезпечує доставку (мобілізацію) кожної одиниці техніки, визначеної п. 1-2. цього договору (з бази орендодавця до місця використання техніки орендарем та назад). Орендар за власний рахунок забезпечує повернення техніки до визначеного місця (бази) орендодавця після закінчення або припинення строку оренди за цим договором (п.2.4. договору). Орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця про дату та час повернення кожної одиниці техніки після закінчення або припинення строку оренди за цим договором.

Згідно із п.2.4.1. договору у випадку здійснення доставки (мобілізації) кожної одиниці техніки, визначеної п. 1.2 цього договору (з бази орендодавця до місця використання техніки орендарем) та наступної демобілізації (повернення) кожної одиниці техніки після закінчення строку оренди (з місця використання техніки орендарем до бази орендодавця) силами орендодавця - вартість такої доставки розраховується за тарифами орендодавця з урахуванням загальної відстані в кілометрах від місця дислокації (бази) орендодавця до місця її призначенця визначеного письмово орендарем та в зворотному напрямку при поверненні техніки. Вартість мобілізації (доставки) кожної одиниці техніки та вартість її демобілізації (повернення) після закінчення строку оренди - визначається окремим рахунком, що виставляється орендодавцем на адресу орендаря. Відповідний рахунок підлягає оплаті орендарем в строк не пізніше 5 календарних днів з дня наступного за днем його виставлення орендодавцем.

Відповідно до п.4.3. договору вартість послуг за цим договором (ціна договору) визначається, виходячи із тарифів, затверджених орендодавцем, які діють на момент укладання договору.

Вартість оренди кожної одиниці техніки зазначено за змістом п.1.2. договору.

Форма оплати: оплата проводиться орендарем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, що формуються орендодавцем, як правило, один раз на місяць (місяць оренди техніки) згідно виставленого орендодавцем рахунка-фактури.

Оплата за кожний місяць оренди техніки на підставі виставленого орендодавцем рахунка-фактури повинна бути проведена орендарем не пізніше двох банківських днів з дня отримання виставленого орендодавцем рахунка-фактури.

У випадку здійснення доставки (мобілізації) кожної одиниці техніки, визначеної п. 1.2 цього договору (з бази орендодавця до визначеного орендарем місця використання техніки) силами орендодавця, орендар оплачує орендодавцю доставку кожної одиниці техніки у розмірі 100% вартості доставки із розрахунку згідно до умов п. 2.4.1. договору.

Вартість доставки техніки з с. Головчинці Хмельницька область до с. Семиполки Київська область становить 9 000 грн (в тому числі ПДВ) за одну одиницю техніки.

Згідно із п.4.4. договору встановлено строк дії договору: даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом строку, визначеному п.2.3 цього договору. Якщо сторони погодили подовжити строк користування технікою, строк дії цього договору відповідно продовжується та закінчується у термін, зазначений відповідно у підписаній додатковій угоді до дійсного договору.

Якщо сторони не погодять продовження строку користування технікою, орендар повертає техніку орендодавцю по закінченню строку оренди, вказаному в п.2.3 цього договору в технічно-справному стані з урахуванням нормального зносу, який виник в період експлуатації. Під нормальним зносом техніки в даному договорі розуміється зменшення вартості техніки, природний знос, окремих вузлів та агрегатів, за період знаходження техніки у користуванні орендаря, при умові належної експлуатації техніки, що виключає випадки, які спричинили незапланований ремонт чи відмовлення техніки.

Відповідно до п.4.6. договору у випадку затримання орендарем повернення предмету оренди у строки, вказані в договорі (додатковій угоді до договору) або інші строки узгодженні сторонами письмово, більше, ніж на 2 (дві) доби без поважних причин. Орендар сплачує орендодавцю як за фактичне користування технікою за кожну добу такої затримки.

У пункті 5.2. договору сторонами погоджено, що орендар несе наступну відповідальність за цим договором:

- у випадку прострочення у сплаті орендних платежів - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення;

- у випадку нецільового використання Техніки, що орендується, або порушення умов п. 1.4. цього договору - штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від балансової вартості одиниці техніки, за якою зафіксовано порушення;

- якщо орендар своєчасно не виконує обов`язки щодо повернення техніки після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, більше, ніж дві доби, він зобов`язаний додатково сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом оренди за весь час прострочення.

01.07.2023 між сторонами підписано акт прийому-передачі техніки до договору, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв техніку, а саме: чотири бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Також між сторонами на виконання умов договору підписані наступні акти: №01 від 31.07.2023 на суму 400 000,00 грн, №02 від 31.08.2023 на суму 338 461,00 грн, №03 від 30.09.2023 на суму 400 000,00 грн, №04 від 31.10.2023 на суму 200 000,00 грн, всього на суму 1 338 461,00 грн, які повністю оплачені відповідачем.

Вказані обставини не є спірними та визнаються учасниками справи, а тому відповідно до положень ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу доказуванню не підлягають.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідачем не сплачено вартість орендних платежів з 16.10.2023 по 31.12.2023 у сумі 1 000 000, 00 грн, а також після закінчення строку дії договору оренди не повернуто техніку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом із вимогами про:

- зобов`язання відповідача повернути позивачу транспорті засоби, а саме 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відповідно до умов договору;

- стягнення з відповідача 5 400 000, 00 грн основного боргу, 359 644,81 грн пені, 82 000, 00 грн інфляційних втрат та 53 590,16 грн 3% річних.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.4 ст.286 Господарського кодексу України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Так, як установлено судом вище сторонами погоджено щомісячну орендну плата за користування 1 одиницею техніки в сумі 100 000, 00 грн щомісячно, тоді як позивачем передано відповідачу 4 транспортних засоби.

Відповідно до п.4.3. договору сторонами погоджено, що оплата проводиться орендарем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, що формуються орендодавцем, як правило, один раз на місяць (місяць оренди техніки) згідно виставленого орендодавцем рахунка-фактури.

Оплата за кожний місяць оренди техніки на підставі виставленого орендодавцем рахунка-фактури повинна бути проведена орендарем не пізніше двох банківських днів з дня отримання виставленого орендодавцем рахунка-фактури.

Як установлено судом вище та не заперечується сторонами відповідачем повністю сплачено орендні платежі за період з 01.07.2023 по 15.10.2024 у загальному розмірі 1 338 461,00 грн.

Разом з тим, 22.04.2024 позивачем, разом з претензією №б/н від 19.04.2024 направлено відповідачу, зокрема, акт №08 від 15.04.2024 за період оренди з 16.10.2023 по 31.12.2023 на суму 1 000 000, 00 грн та рахунок №08 від 15.04.2024 до вказаного акту, який отримано останнім 25.04.2024 (а.с.23-25, 27).

Однак, акт №08 від 15.04.2024 на суму 1 000 000, 00 грн відповідачем підписано не було, одночасно факт користування технікою в зазначений період останнім не заперечується, як і не заперечується наявність заборгованості в зазначеній сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому суд зазначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи дату отримання відповідачем акту та рахунку, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був оплатити вартість оренди до 29.04.2024 включно.

Разом з тим доказів на спростування, на момент звернення позивача до суду з позовом та ухвалення судом рішення, заборгованості з орендної плати в сумі 1 000 000, 00 грн відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 1 000 000, 00 грн підлягають задоволенню.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 4 400 000, 00 грн подвійної плати за користування предметом оренди за період з 01.01.2024 по 15.06.2024.

Так, суд зазначає, що прийняття майна в оренду зумовлює виникнення обов`язків, зокрема, повернення орендованого майна у встановлений строк.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача, відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення.

Неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Наведений правовий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Також у пункті 5.2. договору сторонами погоджено, що якщо орендар своєчасно не виконує обов`язки щодо повернення техніки після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, більше, ніж дві доби, він зобов`язаний додатково сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом оренди за весь час прострочення.

Як установлено судом вище 31.12.2023 договір оренди, що укладений між сторонами припинив свою дію та орендар мав повернути майно орендодавцю, однак доказів повернення майна на час розгляду справи в суду немає.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що саме позивач ухиляється від отримання техніки та не підписує акти приймання-передачі.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як установлено судом вище в пункті 2.3. договору сторони погодили, що строк користування технікою (предметом договору оренди) становить шість місяців. Початок оренди: 01 липня 2023 року, а закінчення оренди: 31 грудня 2023 року.

Як зазначають сторони строк дії оренди техніки не продовжувався та в матеріалах справи відсутня додаткова угода про продовження такого строку.

Отже, техніка мала бути повернута орендодавцю (позивачу) 01.01.2024.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що орендар (відповідач) 01.01.2024 намагався повернути орендодавцю (позивачу) орендовану техніку.

18.03.2024 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому просив повернути орендовану техніку та повідомити час та дату повернення кожної одиниці такої техніки.

25.03.2024 та 01.04.2024 позивач знову звернувся до відповідача з листами в яких просив повідомити час та дату повернення техніки і повернути таку техніку до бази орендодавця.

Листом за вих.№53/4 від 01.04.2024 відповідач просив позивача повідомити дату та час, коли позивач забере належну йому техніку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Семиполки, вулиця Київське шосе, виробнича база відповідача, з підписанням відповідних актів станом на 17.10.2023.

08.04.2024 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому просив повернути орендовану техніку до бази орендодавця в найкоротші терміни.

Листом за вих.№60/04 від 12.04.2024 відповідач просив позивача повідомити дату та час, коли позивач забере належну йому техніку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Семиполки, вулиця Київське шосе, виробнича база відповідача, з підписанням відповідних актів станом на 31.12.2023.

19.04.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою (претензією), в якій вимагав погасити борг за договором оренди та забезпечити повернення техніки за власний рахунок до визначеного місця (бази). Разом з претензією позивачем направлені акт №08 від 15.04.2024 та №09 від 16.04.2024 та рахунки до них.

На вказану претензію відповідачем надано відповідь за вих.№82/06 від 04.06.2024, у якій, зокрема, останній пропонував позивачу повідомити дату та час, коли позивач особисто забере належну йому техніку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Семиполки, вулиця Київське шосе, виробнича база відповідача, з підписанням відповідних актів станом на 31.12.2023. Аналогічна відповідь надана відповідачем позивачу листом за вих.№76/05 від 12.05.2024.

Так у пункті 2.4. договору сторонами погоджено, що орендар за власний рахунок забезпечує повернення техніки до визначеного місця (бази) орендодавця після закінчення або припинення строку оренди за цим договором. Орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця про дату та час повернення кожної одиниці техніки після закінчення або припинення строку оренди за цим договором.

Відповідно до підпункті 3.3.1. договору орендар зобов`язаний повернути предмет оренди по закінченню строку, вказаному в договорі та/або акті, в місці, стані та комплектності, в якому техніка була прийнята (із врахуванням нормального зносу) з пробігом, який дозволено умовами цього договору.

Також згідно із підпунктом 3.3.8. договору місце та час повернення техніки сторони узгоджують додатково не менш ніж за 3 (три) календарних днів до дня фактичного повернення техніки. У випадку повернення орендарем техніки в інше місце, ніж зазначено в викладеному письмово листі-узгодженні. Орендар компенсує орендодавцю витрати по поверненню техніки до місцезнаходження бази орендодавця, сума яких відображається в акті повернення кожної одиниці техніки.

У пункті 4.5. договору сторонами погоджено, що якщо сторони не погодять продовження строку користування технікою, орендар повертає техніку орендодавцю по закінченню строку оренди, вказаному в п.2.3 цього договору - в технічно-справному стані з врахуванням нормального зносу, який виник в період експлуатації.

Тобто, в договорі сторонами чітко погоджено саме обов`язок орендаря (відповідача) повернути до бази орендодавця (позивача) орендовану техніку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 910/17876/19, від 31.03.2021 року у справі № 910/17881/19, від 08.12.2021 року у справі № 910/5953/17, від 15.12.2021 року у справі № 910/4908/21).

Також одним із принципів цивільного права є принцип заборони суперечливої поведінки. Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (п. 6 частини першої Цивільного кодексу України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17, від 30.11.2021 року у справі № 910/4224/21).

Добросовісність поведінки орендаря визначається у виконанні обов`язку, передбаченого договором, у вигляді сплати суми орендної плати та інших платежів, а також щодо повернення майна.

Суд зазначає, що відповідач укладаючи договір оренди розумів його умови, зокрема і в частині строку його дії та обов`язку щодо повернення орендованого майна.

Разом з тим, суд наголошує, що матеріали справи не містять, а відповідачем у порядку передбаченому ГПК України не надано належних та допустимих доказів того, що починаючи з моменту закінчення строку дії договору (31.12.2023) до звернення до нього позивача з листом від 18.03.2024 відповідач взагалі намагався погодити дату повернення техніки та підписати акти на її повернення.

Одночасно, як убачається з наданого листування між сторонами навпаки відповідач ухилявся від виконання такого обов`язку та намагався перекласти обов`язок забрати техніку на позивача.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що саме орендар (відповідач) не повернув техніку орендодавцю (позивачу), а також не намагався її повернути в порядку передбаченому договором.

При цьому, суд відхиляє, як необґрунтовані доводи відповідача, що саме позивач не забирає техніку, оскільки як установлено судом вище обов`язок щодо повернення такої техніки договором за згодою сторін покладено такий обов`язок саме на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача подвійної орендної плати за час прострочення з 01.01.2024 по 15.06.2024 повернення з орендного користування техніки є обґрунтованою.

За висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними в постанові від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19, частина друга статті 785 Цивільного кодексу України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцю у разі припинення договору найму та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки дія такої санкції поширюється на весь час неправомірного користування майном, а також щодо незастосування до неї положень статті 232 Господарського кодексу України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено інше (дію санкції на весь період неправомірного користування майном).

Встановивши, що орендоване майно орендодавцю не повернуто, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача подвійної орендної плати за період з 01.01.2024 по 15.06.2024 в розмірі 4 400 000, 00 грн.

Крім того, згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи, що строк дії договору оренди закінчився 31.12.2023 та орендар мав повернути майно після закінчення договору оренди за актом передачі, однак доказів повернення майна на час розгляду справи в суду немає, а навпаки згідно письмового повідомлення відповідача від 30.09.2024 (а.с.164-165) орендована техніка знаходиться в нього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути позивачу орендовані транспорті засоби є такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період з 01.11.2023 по 15.06.2024 у розмірі 359 644,81 грн.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п.4 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.2. договору сторонами погоджено, що орендар несе відповідальність за цим договором, а саме у випадку прострочення у сплаті орендних платежів - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 01.11.2023 по 15.06.2024 у розмірі 359 644,81 грн, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки як установлено судом вище строк оплати суму боргу в розмірі 1 000 000, 00 грн настав лише 29.04.2024, а також позивачем здійснено нарахування пені на суму неустойки в розмірі подвійної орендної плати, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вказана сума не є основним боргом. У зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасну сплату орендних платежів, а саме з 30.04.2024 по 15.06.2024 на суму боргу 1 000 000, 00 грн та за розрахунком суду розмір пені за загальний період з 30.04.2024 по 15.06.2024 складає 34 617,49 грн, а тому позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків за договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 53 590, 16 грн за період з 01.10.2023 по 15.06.2024 та 82 000, 00 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2023 року по травень 2024 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати орендних платежів, є порушенням, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних за загальний період з 01.10.2023 по 15.06.2024 та розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2023 по року по травень 2024 року, судом встановлено, що вказані розрахунки є невірними, оскільки як установлено судом вище строк оплати суму боргу в розмірі 1 000 000, 00 грн настав лише 29.04.2024, а також позивачем здійснено нарахування 3% і інфляційних втрат на суму неустойки в розмірі подвійної орендної плати, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вказана сума не є основним боргом.

У зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок 3% річних за період з 30.04.2024 по 15.06.2024 і розрахунок інфляційних втрат за травень 2024 року, враховуючи суму основного боргу в розмірі 1 000 000, 00 грн та за розрахунком суду розмір 3% річних за вказаний період складає 3 852,46 грн, а інфляційних втрат - 6 000, 00 грн, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та про зобов`язання відповідача повернути позивачу транспорті засоби відповідно до умов договору і про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 000, 00 грн основного боргу, 4 400 000, 00 грн неустойки в розмірі подвійної орендної плати, 3 852, 46 грн 3% річних, 6 000, 00 грн інфляційних втрат, 34 617, 49 грн пені.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Фірму «AZVIRT» ММС» (Азербайджанська Республіка, місто Баку, проспект Нобеля, будинок 2231-2232, код ) від імені якого діє Представництво «АЗВІРТ» ММС» (01133, місто Київ, провулок Лабораторний, будинок 6, офіс 11, ідентифікаційний код 26628084) повернути фізичній особі-підприємцю Зубенку Кирилу Сергійовичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) транспорті засоби, а саме 4 бетонозмішувачі марки HOWO з державними номерними знаками: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відповідно до умов договору оренди транспортних засобів та будівельної техніки №01/07/23 від 01.07.2023

3. Стягнути з Фірми «AZVIRT» ММС» (Азербайджанська Республіка, місто Баку, проспект Нобеля, будинок 2231-2232, код ) від імені якого діє Представництво «АЗВІРТ» ММС» (01133, місто Київ, провулок Лабораторний, будинок 6, офіс 11, ідентифікаційний код 26628084) на користь фізичної особи-підприємця Зубенка Кирила Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1 000 000 (один мільйон) грн 00 коп. основного боргу, 4 400 000 (чотири мільйони чотириста тисяч) грн 00 коп. неустойки в розмірі подвійної орендної плати, 3 852 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 46 коп. 3% річних, 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп. інфляційних втрат, 34 617 (тридцять чотири тисячі шістсот сімнадцять) грн 49 коп. пені та 84 695 (вісімдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн 05 коп. судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 24.12.2024.

Суддя Я.А.Карабань