РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2024Справа № 910/12435/24
За позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 324835,83 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Шатарська Т.Н.,

від відповідача - Герасименко І.В.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) 78657,25 грн 3% річних та 246178,58 грн інфляційних втрат за порушення позивачем строків оплати основної суми заборгованості за Договором № 0545-02094/957/21/16-19 від 19.06.2019. Основну суму боргу стягнуто в межах справи №910/742/23 рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023.

Ухвалою суду від 18.10.2024 за вказаним вище позовом було відкрито провадження у справі №910/12435/24, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

Через систему "Електронний суд" від відповідача 01.11.2024 надійшов відзив на позов та було заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін, яке він обґрунтовує тим, що справа має особливе значення для сторін, а також з метою повного та всебічного дослідження обставин справи.

08.11.2024 позивач подав відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.11.2024 суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснювати з викликом сторін, судове засідання призначено на 09.12.2024.

13.11.2024 відповідачем були подані заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 09.12.2024 представник позивача підтримав вимоги позовну заяву, просив суд задовольнити позов, представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке внаслідок реорганізації перетворено у Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"" та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0545-02024/957/21/16-19, умовами якого передбачено, що ОСП зобов`язується надавати послуги з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (далі - Договір).

Судом встановлено, що позивач звертався до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з відповідача 8202619,14 грн за Договором, з яких: 7019459,80 грн основного боргу, 385703,19 грн пені, 139360, 39 грн 3 % річних та 658095,16 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/742/23, яке не оскаржувалось, провадження у справі в частині стягнення 7019459,80 грн основного боргу закрито, в решті позову вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 184455 грн 67 коп. пені, 129531 грн 98 коп. 3 % річних, 658095 грн 16 коп. - інфляційних втрат.

Як зазначено у ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Приймаючи до уваги ч. 4 ст. 75 ГПК України вирішуючи спір у даній справі, суд виходить із фактів встановлених у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/742/23, яке набрало законної сили і є чинним.

Так, у рішенні №910/742/23 від 22.06.2023 судом встановлено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за Договором у сумі 7019459,80 грн, який було погашено відповідачем в процесі розгляду справи, що підтверджується платіжними дорученнями № 783 від 13.03.2023 на суму 329770,07 грн, № 985 від 31.03.2023 на суму 962402,53 грн та платіжними інструкціями № 1704 від 31.05.2023 на суму 940605,06 грн, № 1790 від 05.06.2023 на суму 4786682,14 грн.

Провадження у справі №910/742/23 на суму 7019459,80 грн було закрито.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив суд в межах справи №910/742/23 стягнути з відповідача 385703,19 грн пені за загальний період прострочення з 21.08.2019 по 05.01.2023, 139360,39 грн 3 % річних за загальний період прострочення з 21.08.019 по 05.01.2023 та 658095,16 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 13.04.2022 по 05.01.2023.

Рішенням №910/742/23 від 22.06.2023 судом було стягнуто з відповідача 184455 грн 67 коп пені, 129531 грн 98 коп. 3 % річних, 658095 грн 16 коп. інфляційних втрат та 119873 грн 14 коп.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Як було встановлено рішенням суду у справі №910/742/23, основну суму боргу у розмірі 7019459,80 грн відповідачем було погашено частинами, під час вирішенні спору відповідно до платіжних доручень № 783 від 13.03.2023 на суму 329770,07 грн, № 985 від 31.03.2023 на суму 962402,53 грн та платіжними інструкціями № 1704 від 31.05.2023 на суму 940605,06 грн, № 1790 від 05.06.2023 на суму 4786682,14 грн.

Оскільки в межах заявленого позову у справі №910/742/23 позивачем було нараховано 3% річних та інфляційні втрати до 05.01.2023, тоді як борг фактично було погашено пізніше, позивач просить суд стягнути з відповідача донарахування 3% річних у розмірі 78657,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 246178,58 грн за період (з 06.01.2023 по 05.06.2023) до повного погашення суми основної заборгованості, який не охоплений періодом у справі № 910/742/23.

Розрахунок позивача наведено у позовній заяві на кожну суму окремо, враховуючи поступову оплату відповідачем боргу.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 дійшла висновків, що пп. 16 п. 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Однак, як було вказано судом вище, нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, доданий позивачем до позову, судом перевірено і визнано обґрунтованим, а їх розмір є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку відповідача.

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код 00100227) 78657 (сімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн 25 коп. 3% річних, 246178 (двісті сорок шість тисяч сто сімдесят вісім) грн 58 коп. інфляційних втрат, а також 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 54 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 19.12.2024.

Суддя Р.Б. Сташків