УХВАЛА

про передачу заяви про видачу судового наказу за підсудністю

м. Київ

23.12.2024Справа № 910/15553/24
Суддя Господарського суду міста Києва Курдельчук І.Д., дослідивши у нарадчій кімнаті матеріали (вх. №15553/24 від 17.12.2024) заяви Приватного підприємства «Індустріальний парк «Жидачів» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» заборгованості за договором оренди, без виклику та повідомлення сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Індустріальний парк «Жидачів» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» заборгованості з орендної плати за договором №01/11/22 від 01.11.2022 оренди майна за період з 01.04.2023 по 01.12.2024 на загальну суму 102 000, 00 грн.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені ГПК України.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (частина 3 статті 147 ГПК України).

Відповідно до положень статті 149 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Частиною першою статті 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ. Так, частина третя статті 30 ГПК України передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18).

Отже, виключна підсудність застосовується до тих заяв, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (Постанова ВП ВС від 07.07.2020 у справі №910/10647/18).

Як слідує зі змісту пред`явлених вимог, заява про видачу судового наказу стосується стягнення заборгованості за договором оренди №01/11/22 від 01.11.2022 предметом якого є майно, котре знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що місцезнаходженням об`єкту нерухомого майна є: м. Жидачів, Львівської області, вирішення даної заяви відноситься за правилами виключної підсудності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 152 ГПК України, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

З огляду на вищевикладене, заяву Приватного підприємства «Індустріальний парк «Жидачів» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості у сумі 102 000, 00 грн, яка виникла на підставі договору оренди №01/11/22 від 01.11.2022 належить передати за підсудністю до Господарського суду Львівської області за місцезнаходженням майна.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 149, 152, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного підприємства «Індустріальний парк «Жидачів» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» заборгованості з орендної плати за договором №01/11/22 від 01.11.2022 оренди майна за період з 01.04.2023 по 01.12.2024 в розмірі 102 000, 00 грн передати за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвала набрала законної сили 23.12.2024 та підлягає оскарженню до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.12.2024.

Суддя Ігор Курдельчук