ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" грудня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1248/24

Господарський суд Житомирської області

суддя Нестерчук С.С.,

розглянувши заяву Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді у справі

за позовом: Військова частина НОМЕР_1

до ФІЗИЧНА-ОСОБА ПІДПРИЄМЕЦЬ ДАНЧЕНКО АНТОН ОЛЕГОВИЧ

про стягнення 7000 грн. штрафних санкцій

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 до Господарського суду Житомирської області (надалі - господарський суд) надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (надалі - позивач, заявник) до фізичної-особи підприємця Данченка Антона Олеговича про стягнення штрафних санкцій, а саме неустойки в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. До позовної заяви долучено заяву про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 вказану справу розподілено судді Тимошенко О.М.

Ухвалою суду від 10.12.2024 відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та позовну заяву залишено без руху.

12.12.2024 позивач вдруге звернувся із заявою про звільнення його від сплати судового збору, зазначивши, що фінансування витрат на сплату судового збору не здійснюється, посилаючись на лист Міністерства оборони України №220/13/9088 від 04.11.2024 року.

Ухвалою суду від 16.12.2024 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

17.12.2024 Військова частина НОМЕР_1 подано до господарського суду заяву про відвід судді Тимошенка О.М.

В обгрунтування заявленого відводу заявник зазначає, що суддя Тимошенко О.М. під час постановлення ухвал від 10.12.2024 та 16.12.2024 проігнорував доводи заявника, та за результатами розгляду заяв, які містять посилання на різні доводи, були винесені однакові за текстом рішення, що. на думку заявника, свідчить про недбале ставлення судді до виконання своїх обов`язків та про відсутність ознак правосуддя в справі, що має ознаки порушення принципу верховенства права, яке гарантоване ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 11 ГПК України. Крім того, заявник вважає, що суддя Тимошенко О. М. є упередженим до учасників судового процесу за ознакою їх матеріального становища.

Вказане, на думку заявника, свідчить про наявність обставин, які викликають сумніви у об`єктивності та неупередженості судді Тимошенка О. М. та є підставами для його відводу відповідно до пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Ухвалою від 17.12.2024 суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу та у порядку, встановленому ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), передано на авторозподіл для визначення судді для вирішення питання про відвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 вказану заяву у справі №906/1248/24 розподілено судді Нестерчук С.С.

18.12.2024 до господарського суду вруге надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Тимошенка О.М. з викладенням інших підстав.

В обґрунтування заявленого відводу заявник зазначає про сумніви у неупередженості судді Тимошенка О. М., оскільки ним до ухвали від 17.12.2024 умисно внесено неправдиві відомості про заявлені підстави для відводу, що суддя Тимошенко О. М. є не уважним при прочитанні заяв та написанні судових рішень, що ставить під сумнів здатність судді взагалі вчиняти правосуддя та є підставами для його відводу відповідно до пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 вказану заяву у справі №906/1248/24 розподілено судді Нестерчук С.С.

Відповідно до частин 1-3 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 ст. 39 ГПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Тимошенка О.М., суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і Законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Згідно із статтею 6 Кодексу суддівської етики, який затверджено Рішення XX чергового з`їзду суддів України 18 вересня 2024 року, суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, встановлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, незважаючи на будь-які зовнішні втручання, впливи, стимули, загрози або публічну критику.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами.

Норми ГПК України не встановлюють вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Разом з цим суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 ГПК України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що задоволення чи відмова в задоволенні того чи іншого клопотання, прийняття процесуальних документів, не згода або заперечення з мотивами ухвали не може вказувати на наявність підстав для відводу судді в розумінні ст. 35 ГПК України, а відповідні висновки, покладені судом в обґрунтування прийнятих процесуальних документів можуть бути оспорені при оскарженні відповідного рішення до суду вищої інстанції.

Наведені заявником аргументи у заяві від 18.12.2024 стосовно змісту ухвали від 17.12.2024, якою суд у порядку встановленому ст. 39 ГПК України дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу свідчать саме про незгоду з процесуальними рішеннями судді у цій справі, що у значенні вказаних вище імперативних приписів не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Отже, доводи заявника є такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства, не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Тимошенка О.М. та могли би бути підставою для відводу у розумінні ст. 35 ГПК України.

Відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого відводу.

З огляду на викладене, керуючись ст. 35, 39, 234, 235 ГПК України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Тимошенка О.М. від розгляду справи № 906/1248/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Світлана НЕСТЕРЧУК

Друк:

1 - в справу

2-заявнику в ЕК.