РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/84/16(927/868/24)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали спільної позовної заяви Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» (код 31350827) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, поданої в межах справи за заявою

КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД

07300, м. Вишгород Київської області, вул. Грушевського, 6

БОРЖНИК: Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього

17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. Київська, 307

01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 210 (адреса ліквідатора Демчана О.І.)

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД (надалі - кредитор) подана заява про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього (надалі - боржник) на підставі ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство), яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2016 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

В подальшому строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Демчана О.І. неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 24.06.2024 на шість місяців до 05.12.2024 включно.

08 серпня 2024 року, в межах даної справи про банкрутство, до Господарського суду Чернігівської області надійшла спільна позовна заява від 01.08.2024 № 02-66/566 Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння (присвоєно єдиний унікальний номер 927/763/24), в якій позивачі просили:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1850, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд № 1853, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 18 - будівлі та споруди, загальною площею 1255,6 м2, що розташовані за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Глібівка, б/в, б/н, та знаходяться на земельних ділянках загальною площею 54,352 га, кадастрові номери: :19:199:0101, :21:021:0101;

визнати недійсним договір дарування № 3394, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 09.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - 3/8 (три восьмих) частини жилого будинку АДРЕСА_1 , площею 234,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3358, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3359, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,5 м2, житловою площею 14,9 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 65,0 м2, житловою площею 9,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3356, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 85 - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 119,7 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3357, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 89,8 м2, житловою площею 46,2 м2;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 127,1 м2, житловою площею 78,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1206, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - житлові приміщення (група приміщень № 35а, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28, № 29, № 30, № 31, № 32, № 33), літ. «А», секція 1, площею 3285,4 м2, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1А, літ. «А», секція 1, площею 134,2 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київйіськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 000 - нежитлове приміщення № 1Б, літ. «А», секція 1, площею 222,6 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокоссовського Маршала, буд. 8;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3369, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3362, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_7 , площею 15,0 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3363, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце, за адресою: АДРЕСА_8 , площею 15,1 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3364, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце № 72А, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1 - А, площею 15,6 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3365, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце №72Б, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 14,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3360, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 82, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 16,4 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3366, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 19, за адресою: м. Київ, пров. Несторівський, буд. 6, площею 8,5 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3368, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 20, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 11,3 м2;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3367, укладений між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 08.10.2015;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 0 - машиномісце № 15, за адресою: АДРЕСА_9 , площею 11,3 м2.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024, зокрема:

спільну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/84/16 (927/763/24);

постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 ; код НОМЕР_2 ) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, 20-В, нежиле приміщення 10; код 43292931) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа»; ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 ; код НОМЕР_3 ) - на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», ОСОБА_8 ;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено процесуальні строки: для подання позивачами відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачами заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено процесуальний строк для подання третіми особами ( ОСОБА_11 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Іммо Проперті», ОСОБА_12 ) письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Іншою ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24), зокрема:

задоволено спільне клопотання Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про витребування доказів;.

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчені копії Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1850 та Договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд від 09.10.2015 № 1853;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_7 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 06.07.2016 № 1351;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашова Олександра Геннадійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 07.10.2015 № 3360;

витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Юлії Петрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа» та ОСОБА_8 належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 08.07.2016 № 1381;

постановлено витребувані даною ухвалою докази подати суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, а у випадку відсутності можливості подати докази, які витребовує суд, або відсутності можливості подати такі докази у встановлені строки, зобов`язано вищевказаних осіб протягом п`яти днів з дня вручення ухвали повідомити про це суд із зазначенням відповідних причин.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 у справі № 927/84/16 (927/763/24) роз`єднано заявлені Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Хаус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова Мережа», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК УЮТ Компані», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільні позовні вимоги (справа № 927/84/16 (927/763/24)), виділивши в самостійне провадження, зокрема, вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 7 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, справа за спільним позовом Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, була зареєстрована 11.09.2024 Загальним відділом (канцелярією) Господарського суду Чернігівської області і їй присвоєно новий єдиний унікальний номер 927/84/16 (927/868/24).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 постановлено:

прийняти спільну позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 927/84/16 (927/868/24);

розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, у справі № 927/84/16 (927/868/24) розглядаються спільні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про:

визнання недійсним договору купівлі - продажу № 3365, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015,

витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце № 72Б, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 14,4 м2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують, що на їх думку, оскільки спірні правочини були укладені менше ніж за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство, вони вчинені з єдиною та протиправною метою - уникнення розрахунків з кредиторами; як наслідок - існують підстави для визнання їх недійсними.

Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння позивачі зазначають, що спірне майно, яке перебувало у власності банкрута, було відчужене останнім безоплатно (докази протилежного відсутні) у «підозрілий період» (менше ніж за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство), у зв`язку із відчуженням нерухомого майна боржника за рахунок якого велася господарська діяльність, боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання (зобов`язання з передачі у власність третьої особи нерухомого майна), внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим у частині вартості відчуженого майна боржника, це майно є таким, що вибуло із володіння власника поза його волею та наявні усі правові підстави для витребування із чужого незаконного володіння (останніх власників об`єктів нерухомого майна) на користь банкрута вказаних вище об`єктів нерухомості. Повернення у власність товариства нерухомого майна, яке було відчужене із метою уникнення звернення стягнення на таке майно, дозволить включити його до ліквідаційної маси банкрута з метою його подальшої реалізації для погашення визнаних судом вимог кредиторів в процедурі банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.09.2024 залишено без задоволення клопотання ОСОБА_6 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дії суду щодо повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків на подання заяв по суті справи.

Згідно відповіді від 09.08.2024 № 2850718 Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» не мало зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» на адресу, вказану позивачами (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) і яка узгоджується з місцезнаходженням цього відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За правилами ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 09.08.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 20.08.2024, а тому останній є належним чином повідомленим про перебування на розгляді в Господарському суді Чернігівської області даного спору та встановлення законом процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, останнім днем якого є 04.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 була направлена ОСОБА_1 на адресу, вказану позивачами ( АДРЕСА_12 ), яка узгоджується з адресою реєстрації цього відповідача, внесеної до Єдиного державного демографічного реєстру, була отримана адресатом 20.08.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 06 009 518 680 75, а тому остання є належним чином повідомленою про перебування на розгляді в Господарському суді Чернігівської області даного спору та встановлення законом процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, останнім днем якого є 04.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» за його місцезнаходженням, однак також була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 10.09.2024 була направлена ОСОБА_1 за адресою реєстрації, однак була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.09.2024, є такою, що отримана ОСОБА_1 20.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 була направлена ТОВ «Український Нафтопродукт» за його місцезнаходженням, однак також була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

З огляду на вищевказані положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2024, є такою, що отримана ТОВ «Український Нафтопродукт» 16.09.2024.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2024 була направлена ОСОБА_1 до її електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 12.09.2024 18:41.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2024 є такою, що отримана відповідачем 13.09.2024.

Заперечення відповідачів проти заявленого позову

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.10.2024 поновлено ТОВ «Український Нафтопродукт» процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 30.09.2024 через систему «Електронний суд».

У поданому відзиві ТОВ «Український Нафтопродукт» не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач визнає факт укладення ним 07.10.2015 з ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього оспорюваного договору купівлі - продажу об`єкта нерухомості і повідомляє про повне виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (в т.ч. зобов`язань по оплаті переданого у власність майна). В той же час, ТОВ «Український Нафтопродукт» вказує, що не може подати до суду доказів здійснення ним оплати за оскаржуваним правочином з об`єктивних причин, оскільки відповідно до норм законодавства, чинного на час укладення та виконання цього договору, у відповідача був відсутній обов`язок зберігати всі первинні документи за таким договором більше трьох років. Відповідач вважає, що твердження позивачів щодо здійснення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загородного безоплатного відчуження майна на користь ТОВ «Український нафтопродукт» ґрунтується лише на їх суб`єктивній думці і не містить посилання на жодний доказ. На думку відповідача, саме по собі укладення договору у «підозрілий період» не свідчить про наявність підстав для автоматичного визнання оскаржуваного правочину недійсним. Натомість позивачами не доведено жодних підстав, передбачених статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», для визнання договору від 07.10.2015 недійсним, як і не доведено підстав для визнання оскаржуваного правочину фраудаторним на основі загальних норм ЦК України. Оскільки вибуття спірного майна за договором від 07.10.2015 відбулось за волею боржника, і ОСОБА_1 є його добросовісним набувачем, що не заперечується жодним учасником справи, а позивачами не доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування майна від добросовісного набувача, то ТОВ «Український нафтопродукт» вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування майна від ОСОБА_1 також відсутні. Додатково відповідач заявляє про сплив (пропуск) позовної давності та просить застосувати правові наслідки її спливу.

В обґрунтування наявності підстав для застосування позовної давності ТОВ «Український Нафтопродукт» вказує, що і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 925/1165/16(925/359/21), від 13.12.2023 у справі № 910/10659/19 (910/6549/21), від 11.02.2020 року у справі №10/5026/995/2012, від 28.04.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу. Тому визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає наведеним правилам застосування норми матеріального права. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

Для юридичної особи, як сторони правочину (договору тощо), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином. Аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, від 28.05.2019 у справі № 5015/118/11, від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17, від 05.03.2020 у справі № 14/325.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір був вчинений 07.10.2015, а тому боржник, як сторона вказаного правочину, був обізнаний як про його наявність, так і про відчуження за ним спірного майна.

Натомість, позов у даній справі було подано у серпні 2024 року, тобто більш як через 8 років після вчинення оскаржуваного договору. Наведене свідчить про те, що позов у даній справі подано зі спливом позовної давності, встановленої законом, що з огляду на наявність заяви відповідача-1 про застосування такої давності є достатньою правовою підставою для відмови у позові.

Щодо ПАТ АБ «Укргазбанк», то цей позивач був обізнаний про порушення справи про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього ухвалою від 25.02.2016 щонайменше 22.03.2016, що підтверджується наявною в ЄДРСР ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 у справі № 927/84/16. Крім того, ПАТ АБ «Укргазбанк», як скаржник, після відкриття 22.03.2016 апеляційного провадження за його скаргою мав право знайомитися з наявними в ній матеріалами справи № 927/84/16. Іншими словами, позивач-2 міг дізнатися про наявність оскаржуваного договору та у разі, якщо вважав, що цей договір порушує його права, спробувати оскаржити такий договір відповідно до ст. 215 ЦК України в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Оскільки ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, як сторона оспорюваного договору, знало (не могло не знати) як про його укладення, так і про відчуження (вибуття) за цим договором нерухомого майна, то перебіг позовної давності за вимогою про витребування майна з чужого «незаконного» володіння (якщо припустити, що така вимога належить ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього) розпочався з 08.10.2015. Проте з позовом у даній справі позивачі звернулися у серпні 2024 року, тобто зі спливом встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Крім того, ПАТ АБ «Укргазбанк» ніколи не було власником спірного майна, а тому не має права звернення до суду з позовом про його витребування. Про відсутність такого права також зазначається у постанові Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 916/100/20 (916/2423/22).

24 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли «письмові пояснення по справі» ОСОБА_1 в яких вона вказує про безпідставність заявлених позивачами позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні та застосувати позовну давність.

Згідно ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Оскільки у «письмових поясненнях по справі» ОСОБА_1 викладає свої заперечення проти позову, суд розцінює відповідні «письмові пояснення» як відзив на позовну заяву.

У відповідності з ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як було вказано вище, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024 було прийнято до розгляду спільну позовну заяву позивачів (у т.ч. з позовними вимогами до ТОВ «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння) та відкрито провадження у справі № 927/84/16 (927/763/24); постановлено розгляд спільної позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2024, яка була направлена ОСОБА_1 на адресу, вказану позивачами ( АДРЕСА_12 ), яка узгоджується з адресою реєстрації цього відповідача, внесеної до Єдиного державного демографічного реєстру, була отримана адресатом 20.08.2024.

Таким чином, встановлений законом процесуальний строк для подання ОСОБА_1 відзиву на позов сплив 04.09.2024.

Положеннями ст. 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що відзив був поданий ОСОБА_1 після закінчення встановленого законом строку без заяви про його поновлення, суд залишає його без розгляду (за винятком заяви про застосування позовної давності, яка може бути подана стороною у спорі до винесення судом рішення).

Заперечення позивачів проти застосування позовної давності

02 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. подані заперечення на заяву ТОВ «Український нафтопродукт» про застосування позовної давності в яких він вказує на неузгодженість заявлення недобросовісним відповідачем про сплив позовної давності за вимогою позивача із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Позивач стверджує, що ТОВ «Український нафтопродукт» є недобросовісним, оскільки його дії були спрямовані на завдання шкоди банкруту та отримання істотної вигоди за рахунок його активів. Відповідно у випадку, якщо суд дійде до висновку про пропуск позивачами такого строку, наявні підстави для визнання причин його пропуску поважними, а заяви відповідача про застосування строків позовної давності такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимоги ліквідатора про витребування майна позивач зазначає, що сам факт наявних чинних правочинів по відчуженню нерухомого майна банкрутом унеможливлює подання ліквідатором віндикаційного позову, що свідчить про той факт, що ліквідатором банкрута не пропущено позовну давність у частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо суд дійде до висновку, що строк позовної давності відрізняється від дати укладання правочинів, наявні підстави для визнання причин пропуску позовної давності поважними, з огляду на те, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ліквідатором за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на 109 аркушах А4), яка міститься в матеріалах справи про банкрутство. При цьому, вказана інформаційна довідка потребувала систематичного аналізу із інформацією з ДРРП щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна (в т.ч. об`єднаних, поділених, змінених чи переобладнаних), що фактично потребувало додаткового часу. В той же час, як вбачається із спільної позовної заяви, ліквідатором самостійно отримувались з реєстраційних справ щодо кожного об`єкта майна, які містяться в ДРРП електронні копії договорів, висновків, довідок тощо. Вищевказана інформація та документи у ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього були відсутні та не передавались ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, а були виявлені за результатом самостійно вжитих дій по аналізу інформаційної довідки ДРРП та інформації, яка міститься в ДРРП. Таким чином, позивачі отримали право та можливість на подачу позовної заяви про визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння, лише з дати призначення ліквідатора та після проведення повноцінного аналізу отриманої інформації та документації, що міститься в ДРРП. Ліквідатор просить взяти до уваги факт реальної бездіяльності раніше сформованого комітету кредиторів банкрута, яка полягала у систематичному ігноруванні запрошень ліквідатора, враховуючи обставини необхідності у прийнятті новосформованим комітетом кредиторів рішення (п. 3 ч. 8 ст. 48 КУзПБ) про звернення до господарського суду з вимогами про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними, так як необхідна значна сума судового збору для подання позовної заяви.

Додатково позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 ліквідатором ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього призначено арбітражного керуючого Демчана О.І. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) установлено з 12.03.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020; зазначений карантин відмінено з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Воєнний стан в Україні введено із 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022. Дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на дату подання цих заперечень триває. Таким чином, станом на дату запровадження в Україні карантину, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння не сплинув. Відповідно починаючи з 12.03.2020 цей строк продовжено на строк дії карантину. У зв`язку із зазначеним, станом на дату введення в Україні воєнного стану, відповідний строк також не сплинув, отже починаючи з дати введення в Україні воєнного стану (24.02.2022), цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який досі триває. Отже, враховуючи зазначені положення законодавства, строк позовної давності для звернення із позовною заявою про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння було спочатку продовжено у зв`язку із установленням карантину, та наразі продовжено до скасування воєнного стану, який триває. Беручи до уваги зазначене, строк позовної давності для подання позовної заяви про визнання недійсними правочинів та витребування майна із чужого незаконного володіння станом на дату подання такої позовної заяви не сплинув.

07 жовтня 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» також подано заперечення на заяву ТОВ «Український нафтопродукт» про застосування позовної давності в яких позивач вказує, що банку не було відомо про укладення правочинів, які зазначені в позовній заяві, в дату їх укладення та про існування вказаних правочинів позивач дізнався 23.02.2024 на одному із засідань комітету кредиторів ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього від ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І., тому відповідно не міг раніше звернутись з позовом до суду, оскільки не був стороною правочину. Таким чином перебіг позовної давності для ПАТ АБ «Укргазбанк» почався 24.02.2024, а тому строк для подання позовної заяви не є пропущеним.

Схожі за змістом заперечення були подані позивачами і на заяву Тишкевич Є.Я. про застосування позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 07.08.2004, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0000260. Основний вид діяльності: оптова торгівля будівельними матеріалами.

07 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Продавцем) та ТОВ «Український нафтопродукт» (Покупцем) був укладений договір купівлі - продажу машиномісця згідно умов якого Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв (купив) машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А.

Право власності Продавця на машиномісце, що продається, підтверджується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. 26.12.2014 за № 3383. Право власності на зазначене машиномісце підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31779296, наданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. 26.12.2014.

За даними правовстановлюючих документів, вказаних у пункті 2 цього договору та Технічного паспорту, виданого Державним підприємством «Державний інститут комплексних техніко - економічних досліджень» 06.10.2014, відчужуване машиномісце має загальну площу - 14,4 м2.

Інформація про наявність заборони відчуження зазначеного машиномісця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується Інформаційними довідками із вказаного реєстру № 45278406, 45276242 від 07.10.2015.

Інформація про перебування відчужуваного за цими договорами майна та коштів Сторін під податковою заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру № 48028794 від 07.10.2015.

Згідно Довідки № 354, виданої Публічним акціонерним товариством Трест «КИЇВМІСЬКБУД-1» ім. М.П. Загороднього 01.10.2015, балансова вартість об`єкту, що відчужується за цим договором, складає 201 423,33 грн.

За погодженням сторін продаж об`єктів вчинено за 201 423,33 грн з ПДВ, які Покупець зобов`язався сплатити Продавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього договору.

Розрахунок за предмет Договору здійснюється будь-яким не забороненим чинним законодавством України способом, в тому числі векселем. Покупець має право здійснити розрахунок за цим договором достроково.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності Покупця на машиномісце, що відчужується за цим договором підлягає державній реєстрації та виникає з дня такої реєстрації.

Передача машиномісця, що відчужується, підтверджується підписанням цього договору сторонами, що ототожнюється до підписання акту приймання - передачі.

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3365.

Згідно Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, 07.10.2015 приватним нотаріусом Левашовим О.Г. була проведена державна реєстрація права власності ТОВ «Український нафтопродукт» на машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Із цієї ж інформації вбачається, що 26.12.2014 приватним нотаріусом Тесленко Ю.П. була проведена державна реєстрація права власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього на цей же об`єкт на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 3383, виданого 26.12.2014 приватним нотаріусом Тесленко Ю.П.

Після проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Український нафтопродукт» на вищевказаний об`єкт нерухомості, приватним нотаріусом Левашовим О.Г. була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про припинення права власності на цей же об`єкт ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього.

27 жовтня 2015 року між ТОВ «Український нафтопродукт» (Продавцем) та ТОВ «Українська фінансова мережа» (Покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу машиномісця за умовами якого Продавець продав та передав у власність Покупця машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А, загальною площею 14,4 м2, а Покупець купив та прийняв його у власність.

Вищевказане машиномісце належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця, посвідченого 07.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. за реєстровим № 3365, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності: 11517121, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45285118, виданим 07.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г.

Ринкова вартість машиномісця згідно з Висновком про вартість майна, станом на 21 жовтня 2015 року, виконаним Товарною біржею «Універсальна» (код 33209779, сертифікат № 15550/13 суб`єкта оціночної діяльності, виданий 07.11.2013 року Фондом державного майна України), становить 101 841,00 грн без урахування ПДВ.

Продаж машиномісця за домовленістю Сторін вчиняється за 101 841,00 грн без ПДВ, які Покупець зобов`язався перерахувати Продавцю на розрахунковий рахунок не пізніше тридцять першого грудня дві тисячі п`ятнадцятого року.

Прихованих недоліків відчужуване машиномісце не має, до моменту укладання цього Договору нікому іншому не відчужене, під забороною (арештом), заставою, в т.ч. податковою, не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб як в межах України, так і за її межами, немає.

На день укладання цього Договору вищевказане машиномісце є власністю Продавця і він має повне право на його розпорядження будь-яким способом.

Право власності на вищевказане машиномісце виникає у Покупця з моменту державної реєстрації права власності Покупця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Сторони домовились про те, що реєстрація права власності Покупця на вищевказане машиномісце в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється одночасно з нотаріальним посвідченням цього Договору без підтвердження факту оплати, незалежно від розрахунків між Сторонами.

Підписанням Сторонами цього Договору Сторони свідчать про фактичну передачу Продавцем та фактичне прийняття Покупцем відчужуваного машиномісця. При цьому Сторони домовились п. 1 цього Договору вважати Актом прийому-передачі машиномісця.

Даний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2628.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, 27.10.2015 приватним нотаріусом Тесленко Ю.П. була проведена державна реєстрація права власності ТОВ «Українська фінансова мережа» (номер відомостей про речове право: 11780124) на машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

07 червня 2016 року між ТОВ «Українська фінансова мережа» (Продавцем) та ОСОБА_13 (Покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу машиномісця за умовами якого Продавець продав та передав у власність Покупця машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А, загальною площею 14,40 м2, а Покупець купив та прийняв його у власність.

Вищевказане машиномісце належить Продавцю на підставі Договору купівлі - продажу машиномісця, посвідченого 27.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. за реєстровим № 2628, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності: 11780124, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46418673, виданим 27.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П.

Ринкова вартість машиномісця згідно зі Звітом про оцінку майна, станом на 06.06.2016 року, виконаним ФОП Безуглим Сергієм Васильовичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , сертифікат № 221/16 суб`єкта оціночної діяльності, виданий 15.03.2016 року Фондом державного майна України), становить 102 704 грн без урахування ПДВ.

Продаж машиномісця за домовленістю Сторін вчиняється за 103 000,00 грн без ПДВ, які Продавець одержав повністю від Покупця до підписання та нотаріального посвідчення цього Договору. Підписанням цього договору Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане машиномісце.

Право власності на вищевказане машиномісце виникає у Покупця з моменту державної реєстрації права власності Покупця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підписанням Сторонами цього Договору Сторони свідчать про фактичну передачу Продавцем та фактичне прийняття Покупцем відчужуваного машиномісця. При цьому Сторони домовились п. 1 цього Договору вважати Актом прийому-передачі машиномісця.

Даний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1112.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, 07.06.2016 приватним нотаріусом Тесленко Ю.П. була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_13 (номер відомостей про речове право: 14872449) на машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

07 квітня 2024 року між ОСОБА_13 (Дарувальником) та ОСОБА_1 (Обдаровуваним) був укладений Договір дарування машиномісця за умовами якого Дарувальник подарував, а Обдаровуваний прийняв в дар об`єкт нерухомості: машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А, загальною площею 14,40 м2.

Зазначене машиномісце належить Дарувальнику на підставі Договору купівлі - продажу машиномісця, посвідченого 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. за реєстровим № 1112, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності: 14872449.

Право власності на предмет договору виникає з моменту його прийняття Обдаровуваним та реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Даний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаченко М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 201.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, 07.04.2024 приватним нотаріусом Ісаченко М.О. була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 (номер відомостей про речове право: 54460588) на машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Станом на дату формування вищевказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (25.04.2024) власником спірного майна являється ОСОБА_1 .

Щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права шляхом визнання правочину недійсним

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені в ст. 203 Цивільного кодексу України, яка зокрема визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Тому, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо застосування норм частини 3 статті 216, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Водночас захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Позивач, як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зокрема, за змістом преамбули Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого договору матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.

Водночас у разі, якщо внаслідок укладення та виконання фраудаторного правочину розмір активів боржника був зменшений, для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку може забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 зауважила про необхідність розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права. У разі конкуренції речово-правових (віндикаційного, негаторного) та зобов`язально-правових (договірного) способів захисту перевагу має саме зобов`язально-правовий.

При цьому зміст віндикаційного позову полягає у вимозі неволодіючого власника (титульного володільця) до володіючого невласника про повернення речі в натурі. Натомість реституція - це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.

З огляду на викладене суд виходить з того, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, частиною 3 статті 42 КУзПБ (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») та статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено наслідки недійсності правочину, до яких, окрім повернення другою стороною одержаного на виконання недійсного правочину в натурі, також належить відшкодування вартості одержаного в разі неможливості його повернення, відшкодування збитків винною стороною. Частиною 2 статті 61 КУзПБ (ч. 5 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») передбачено притягнення до відповідальності третіх осіб.

Суд наголошує, що визнання недійсним фраудаторного правочину є необхідною передумовою для покладення на відповідних осіб негативних майнових наслідків його укладення, адже це спростовує презумпцію правомірності такого правочину внаслідок встановлення факту правопорушення незалежно від того, що витребування майна від останнього у ланцюгу договорів добросовісного власника буде неможливим за приписми статті 388 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас витребування майна із чужого володіння не потребує оспорювання договору, на підставі якого воно було набуте останнім набувачем (близький за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.10.2021 у справі № 910/18647/19). Таке майно може бути витребуване у набувача в будь-якому разі за наявності підстав, передбачених статтями 387, 388 Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 зроблені наступні висновки щодо застосування норм права:

«Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (частині першій статті 2 ЦПК України).

Тобто цілком правомірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що заявниця, звертаючись з вимогами в межах справи про банкрутство, обрала спосіб захисту, який не є ефективним, оскільки не відновить її порушених прав, а правильним захистом буде саме подання віндикаційного позову до кінцевого володільця майна - спеціальний спосіб захисту, прямо передбачений для спірних правовідносин чинним законодавством…

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за їх наслідками відповідачами спірного договору не призведе до поновлення майнових прав заявниці (до введення її як власниці у володіння квартирою), що свідчить про неефективність означених способів захисту та наявність підстав для відмови в позові у цій частині.

Натомість задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 125), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 146), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.43), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 44)).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на свої попередні висновки про те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38))».

Оскільки на момент розгляду даної справи право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 , визнання недійсним спірного договору від 07.10.2015, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт», не призведе до поновлення майнових прав позивачів (до введення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього як власника у володіння нерухомим майном), що свідчить про неефективність означеного способу захисту та наявність підстав для відмови в позові у цій частині.

Належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від ОСОБА_1 (стягнення з неї) нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. та ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу машиномісця від 07.10.2015 № 3365, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., не підлягають задоволенню.

Щодо наявності підстав для витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У статті 41 Конституції України також закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вказаному праву кореспондує встановлений статтею 400 Цивільного кодексу України обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 330 Цивільного кодексу України передбачає можливість добросовісного набувача набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності. Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3).

Віндикація - це передбачений законом основний речово - правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину.

З наведених норм права вбачається, що власник може витребувати своє індивідуально - визначене майно у недобросовісного набувача, який заволодів ним без відповідної правової підстави. У добросовісного набувача майно може бути витребувано, якщо він набув його безоплатно або якщо набув за відплатним договором, але майно було загублене власником, викрадене у нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

У постанові від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

Отже, суд при витребуванні майна на підставі статей 387, 388 ЦК України повинен встановити, чи є особа власником індивідуально-визначеного майна, яке вона просить витребувати, чи існує це майно на момент витребування, чи знаходиться це майно у недобросовісного набувача, а якщо у добросовісного, то чи відплатно або безвідплатно він його придбав, а якщо придбав відплатно, то яким чином воно вибуло з володіння власника.

Позивачі просять витребувати на користь ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 1-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), власником якого на даний час являється ОСОБА_1 .

До 07.10.2015 власником цього нерухомого майна було ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, що випливає зі змісту договору купівлі - продажу машиномісця від 07.10.2015 № 3365, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., та Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020.

В цих документах вказано, що право власності Продавця на машиномісце, що продається, підтверджується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. 26.12.2014 за № 3383. Право власності на зазначене машиномісце підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3177926, наданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. 26.12.2014.

Відповідаючи на питання чи мало право ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього відчужувати спірне нерухоме майно, суд зазначає наступне:

Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 навела такі висновки:

«Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним».

Як було вказано вище, оспорюваний договір був укладений між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 07.10.2015, тобто менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017, постановленою за результатами проведення попереднього засідання у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, були визнані вимоги кредиторів на загальну суму 605 986 263,08 грн (в т.ч. вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 2 756,00 грн - І черга задоволення, 80 951 140,66 грн - ІV черга задоволення, 1 970 099,05 грн - VІ черга задоволення.

Постановляючи дану ухвалу, суд серед іншого вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2012 по справі № 34/312 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 70 від 28 серпня 2008 року в сумі 176 170 035,84 грн. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» за кредитним договором № 70 від 28.08.2008 в сумі 176 170 035,84 грн звернуто стягнення на заставне рухоме і нерухоме майно, а також товари в обороті.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2014 по справі № 4/30 частково задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень. У рахунок погашення заборгованості ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» за кредитним договором № 81 від 01 жовтня 2008 року в сумі 167 392 465,73 гривень звернуто стягнення на заставне нерухоме майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2010 по справі № 4/173 присуджено до стягнення з ПАТ Трест «Київміськбуд - 1» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за Договором № 52-О від 05 січня 2009 року у розмірі 12 354 446,12 гривень, з яких заборгованість по кредиту 11 400 000,00 гривень, заборгованість по процентам 633 715,07 гривень, прострочена заборгованість по процентам за період з 01.02.2010 по 04.02.2010 41 227,40 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 249 706,85 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів 29 796,80 гривень.

Здійснивши перевірку обґрунтованості заявлених кредиторських вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд дійшов висновку, що незважаючи на вжиття цим кредитором заходів щодо звернення стягнення на заставне майно ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (в т.ч. шляхом примусового виконання судових рішень), боржник має непогашену заборгованість перед банком за отриманими кредитами в сумі 80 951 140,66 грн, а також щодо сплати пені в розмірі 1 970 099,05 грн. При цьому, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до боржника не забезпечені заставою майна боржника.

За таких обставин, укладення ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього договорів щодо відчуження власного нерухомого майна в момент існування у нього значної заборгованості перед іншими кредиторами та менш ніж за п`ять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство порушує майнові інтереси кредиторів і направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Укладення між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт» 07.10.2015 договору купівлі - продажу машиномісця не відповідає пункту 6 частини 1 статті 3 та частинам 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України, оскільки вони вчинені всупереч принципу добросовісності та внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредиторам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього не мало права відчужувати спірне нерухоме майно.

При цьому, суд повторює, що для витребування з чужого незаконного володіння майна оспорювання таких фраудаторних правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

В той же час, визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача (п. 96 Постанови СП КГС ВС від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23)).

Відповідаючи на питання чи є ОСОБА_1 добросовісним набувачем майна, суд зазначає наступне:

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

У спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/73/17).

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За загальним правилом добросовісний набувач набуває право власності на рухоме майно, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Це правило застосовується і в разі, якщо нерухоме майно було відчужене власником, який не має права його відчужувати, оскільки на нерухоме майно накладений арешт. Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на нерухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. Подібні висновки щодо набуття прав на нерухоме майно сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16.

Вирішуючи питання про можливість витребування спірного майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 Цивільного кодексу України, слід перевіряти, оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18). Добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)).

Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54)).

Як вбачається зі змісту п. 4 договору дарування машиномісця від 07.04.2024, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , дарувальник засвідчив, що машиномісце під забороною (арештом) та у заставі (податковій заставі) не перебуває; машиномісце як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане; щодо машиномісця відсутні судові спори; машиномісце не надано в користування наймачам (орендарям); внаслідок відчуження машиномісця не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Згідно перевірки за даними Єдиного реєстру боржників, інформація щодо наявності арешту на майно учасників правочину відсутня.

Згідно Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, будь - які записи про обтяження спірного майна, в т.ч. і про припинення відповідних обтяжень, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

Отже, за відсутності на момент набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності інших даних про те, що цей відповідач знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, ОСОБА_1 , добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набула відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Таким чином, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

Відповідаючи на питання чи відплатно або безвідплатно ОСОБА_1 придбала спірне майно, суд зазначає наступне:

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц, постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 15.05.2018 у справі № 906/854/17, постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16.

Згідно ст. 717 - 719 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, договір дарування належить до безоплатних правочинів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь - якого зобов`язання матеріального характеру.

Як було вказано вище, 07 квітня 2024 року між ОСОБА_13 (Дарувальником) та ОСОБА_1 (Обдаровуваним) був укладений Договір дарування машиномісця за умовами якого Дарувальник подарував, а Обдаровуваний прийняв в дар об`єкт нерухомості: машиномісце № 72-б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 14,40 м2.

Оскільки укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 договір від 07.04.2024 не встановлює для обдаровуваного обов`язку вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, цей договір за своїм змістом являється договором дарування в розумінні статті 717 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, однак набула його безоплатно.

За таких обставин, наявні, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, підстави для витребування нерухомого майна із володіння добросовісного набувача майна - ОСОБА_1 , оскільки вона набула його безоплатно.

Щодо наявності права ПАТ АБ «Укргазбанк» на звернення з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння

Згідно ст. 45, 47 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Велика Палата Верховного Суду у п. 159 - 161 постанови від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 вказала, що вона раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).

У справі про банкрутство право звернення в інтересах боржника з віндикаційним позовом до третіх осіб, у тому числі з підстав визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, належить виключно ліквідатору боржника (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № Б-19/207-19).

Натомість учасники справи про банкрутство вправі оскаржити до суду дії (бездіяльність) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі з повернення майна у ліквідаційну масу боржника (частина одинадцята статті 41 Закону про банкрутство, ч. 6 ст. 61 КУзПБ), а комітет кредиторів за поданим клопотанням ? усунути ліквідатора від виконання ним своїх обовязків у разі їх невиконання або неналежного виконання (частина третя статті 114 Закону про банкрутство, ч. 4 ст. 28 КУзПБ).

Оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» ніколи не було власником спірного майна, підстави для задоволення його позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння відсутні.

Щодо позовної давності

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)).

За результатами вирішення даного спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. та ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Український Нафтопродукт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу машиномісця від 07.10.2015 № 3365, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт», не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В той же час, права ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього дійсно були порушені і наявні підстави для задоволення позову цього позивача в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Однак, і ТОВ «Український Нафтопродукт», і ОСОБА_1 були подані заяви про застосування позовної давності.

За таких обставин, суд вирішує питання щодо застосування позовної давності до вимог ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. про витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 Цивільного кодексу України мають застосовуватися положення статті 267 Цивільного кодексу України.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тлумачення частини першої статті 261 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Отже визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

У наведеній постанові від 26.11.2019 справі № 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 711/802/17 та від 06.06.2018 у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Отже початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Саме ця остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17.

Суд зазначає, що оскільки право власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього на спірне майно було порушено в момент його вибуття з власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли цей позивач довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з власності оспорюваного майна у володіння іншої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, спірне майно вибуло з власності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього у володіння ТОВ «Український Нафтопродукт» 07.10.2015 на підставі договору купівлі - продажу машиномісця від 07.10.2015 № 3365, укладеного між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та ТОВ «Український Нафтопродукт».

Зазначене свідчить про те, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату - 07.10.2015, і саме з цієї дати починає перебіг строку позовної давності для звернення з даним позовом.

Аргументи ліквідатора банкрута про те, що сам факт наявних чинних правочинів по відчуженню нерухомого майна банкрутом унеможливлює подання ліквідатором віндикаційного позову, що свідчить про той факт, що ліквідатором банкрута не пропущено позовну давність у частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд відхиляє, адже як було неодноразово вказано вище для витребування з чужого незаконного володіння майна оспорювання таких фраудаторних правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

Крім того, за доводами ліквідатора строк позовної давності до вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння станом на дату подання позовної заяви не сплив, оскільки його було призначено ліквідатором банкрута 16.07.2019, а на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), загальний строк позовної давності був продовжений, а у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з того, що: по-перше, і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (зокрема арбітражним керуючим (ліквідатором) про захист інтересів боржника), початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; по-друге, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Зважаючи на те, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було відомо про порушення його прав станом на 07.10.2015 (на момент укладення договору про відчуження спірного майна), перебіг строку позовної давності для звернення з позовом про витребування майна почався з 08.10.2015 і закінчився 08.10.2018.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений пунктом 12 (12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, на момент набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким було продовжено строки позовної давності на строк дії такого карантину, строк позовної давності для звернення з позовом про витребування майна вже сплив 08.10.2018.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Поряд з цим пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами №№ 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" за заявою № 14902/04).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пункті 23.6 постанови від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) та в пунктах 61, 62 постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).

Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:

- особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);

- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь - якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 9.23 постанови від 28.01.2020 у справі № 910/9158/16.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав»), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.12.2019 у справі № 910/15584/16.

Крім того, у п. 10.21 постанови СП КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 зроблено висновок про те, що у спорі, що вирішується у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі (за відсутності інших обставин) не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

У запереченнях на заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, серед іншого, вказує на наявність підстав для визнання причин пропуску позовної давності поважними з огляду на те, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ліквідатором за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на 109 аркушах А4), яка міститься в матеріалах справи про банкрутство. При цьому, вказана інформаційна довідка потребувала систематичного аналізу із інформацією з ДРРП щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна (в т.ч. об`єднаних, поділених, змінених чи переобладнаних), що фактично потребувало додаткового часу. Ліквідатором самостійно отримувались з реєстраційних справ щодо кожного об`єкта майна, які містяться в ДРРП електронні копії договорів, висновків, довідок тощо. Вищевказана інформація та документи у ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього були відсутні та не передавались ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, а були виявлені за результатом самостійно вжитих дій по аналізу інформаційної довідки ДРРП та інформації, яка міститься в ДРРП. Таким чином, позивачі отримали право та можливість на подачу позовної заяви про визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння, лише з дати призначення ліквідатора та після проведення повноцінного аналізу отриманої інформації та документації, що міститься в ДРРП. Ліквідатор просить взяти до уваги факт реальної бездіяльності раніше сформованого комітету кредиторів банкрута, яка полягала у систематичному ігноруванні запрошень ліквідатора, враховуючи обставини необхідності у прийнятті новосформованим комітетом кредиторів рішення (п. 3 ч. 8 ст. 48 КУзПБ) про звернення до господарського суду з вимогами про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними, так як необхідна значна сума судового збору для подання позовної заяви.

Як було вказано вище, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

Втім, враховуючи вищевикладені правові позиції Верховного Суду, призначення арбітражного керуючого Демчана О.І. ліквідатором банкрута після спливу позовної давності саме по собі (за відсутності інших обставин) не може бути поважною причиною пропуску цього строку.

Ліквідатор вказує, що викладені в позовній заяві обставини були встановлені ним за результатом перегляду та самостійного аналізу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак не зазначає коли він отримав таку інформаційну довідку і не додає її до позовної заяви. До позовної заяви була додана лише Інформаця з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024.

Оскільки спільна позовна заява надійшла до суду 08 серпня 2024 року, тобто через 5 років після призначення арбітражного керуючого Демчана О.І. ліквідатором банкрута, доводи ліквідатора про необхідність систематичного аналізу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо кожного окремого об`єкту нерухомого майна, що фактично потребувало додаткового часу, не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки таку інформацію ліквідатор міг отримати з моменту свого призначення судом.

Щодо того, що необхідна інформація та документи не були передані ліквідатору ані колишнім керівництвом, ані колишнім ліквідатором, то сам же арбітражний керуючий Демчан О.І. вказує, що всю необхідну інформацію було отримано ним самостійно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно поданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 № 375950020, інформація про відчуження банкрутом спірного нерухомого майна знаходиться у вказаному реєстрі з 07.10.2015.

Щодо бездіяльності комітету кредиторів банкрута суд зазначає, що згідно ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Одним із таких заходів може бути звернення ліквідатора з позовом про витребування майна боржника з чужого незаконного володіння. Отже, такі повноваження ліквідатор виконує в силу закону, а не на підставі рішення комітету кредиторів.

За таких обставин, наведені ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, не можуть бути визнані судом поважними.

Щодо заяви ТОВ «Український Нафтопродукт» про застосування позовної давності до вимог ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. про витребування майна із чужого незаконного володіння суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Для цілей застосування цих приписів поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у господарському процесі»: сторонами в господарському процесі є такі його учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 45 ГПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 9 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2)).

Як було вказано вище в цьому рішенні, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно.

Оскільки сторонами у даному спорі про витребування майна із чужого незаконного володіння є ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього і ОСОБА_1 , то позовна давність не може бути застосована за заявою ТОВ «Український Нафтопродукт».

Висновки за результатами розгляду позовних вимог ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. про витребування майна із чужого незаконного володіння

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності з ст. 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.І. доведено наявність, передбачених ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, підстав для витребування нерухомого майна із володіння ОСОБА_1 , однак з огляду на застосування судом позовної давності ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції від 05.08.2024 № 11 ПАТ Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього було сплачено 165 286,95 грн судового збору.

Зважаючи на роз`єднання заявлених позовних вимог, у даній справі на позивача покладається судовий збір в розмірі 9 084,00 грн.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт» та ОСОБА_1 про:

визнання недійсним договору купівлі - продажу № 3365, укладеного між Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Нафтопродукт», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем 07.10.2015,

витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 - машиномісце № 72Б, за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна (вул. Дніпровська набережна), буд. 1-А, площею 14,4 м2, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2024.

Суддя А.С.Сидоренко