ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" грудня 2024 р. м. Київ Справа № 910/10905/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., перевіривши матеріали справи №910/10905/21, що надійшли від Господарського суду м. Києва

у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СР113" (13301, м. Бердичів, вул. Європейська, 10, ),

2. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

3. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

4. ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 )

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрист. Консалт» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 21Г, кв. 31, 32, )

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Проскурні Тетяни Олександрівни (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 34-А, прим. 257),

3. Комунального підприємства «Правочин» Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 44-Б, ),

4. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича ( АДРЕСА_5 )

про визнання недійсними договорів, рішення та актів, скасування, реєстраційних дій, застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла справа № 910/10905/21 Господарського суду м. Києва разом з ухвалою означеного суду від 02.12.2024.

Вирішуючи питання про можливість прийняття до розгляду означених матеріалів справи Господарський суд Київської області констатує наступне.

Справа № 910/10905/21 розглядалась Господарським судом м. Києва.

Постановою Верховного Суду від 21.08.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №910/10905/21 було скасовано, а справу №910/10905/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вбачається, що спірні правовідносини у даному провадженні виникли з дій позивачки пов`язаних з реалізацією корпоративних прав.

Так, вбачається, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка стверджує, що їй були потрібні кошти і ТОВ "Юрист.Консалт" запропонувало вчинити низку дій для того, щоб отримати позику під заставу нерухомого майна. У 2018 році позивачка доручила ТОВ "Юрист.Консалт" створити товариство з обмеженою відповідальністю, і внести до статутного капіталу її нерухоме майно (будинок та дві земельні ділянки). Одразу після цього позивачка уклала з ОСОБА_2 два договори купівлі-продажу 100% частки у статутному капіталі ТОВ "СР113" - за першим договором від 13.08.2018 вона продала частку у товаристві відповідачці за 4 013 600,00 грн, а за другим договором від 15.08.2018 - придбала із розстрочкою платежу (так званий "зворотній продаж") за 2 712 128 грн (що є еквівалентом 99 200,00 дол. США). За твердженням позивачки, після повернення суми позики ОСОБА_2 повинна була повернути їй у власність частку у ТОВ "СР113". 15.08.2018 позивачка та ОСОБА_2 уклали графік платежів корпоративних прав ТОВ "СР113", яким погодили сплату частинами коштів в розмірі 99 200,00 дол. США, що є загальною вартістю корпоративних прав з урахуванням відсотків (з яких вартість корпоративних прав згідно з договором становить 80 000,00 дол. США), частинами у сумі 1 600,00 дол. США. Всього Графіком передбачено 12 траншів з 15.09.2018 до 15.08.2019: 11 траншів по 1 600,00 дол. США та 1 (12-й) транш у розмірі 81 600,00 дол. США. Позивачка зробила два платежі за другим договором 14.09.2018 та від 17.10.2018. Втім, у 2019 році позивачка дізналася, що ОСОБА_2 ще 15.08.2018, тобто в той самий день, коли було укладено договір зворотного продажу з позивачкою, відчужила частку у ТОВ "СР113" на користь ОСОБА_3 за 4 040 000,00 грн. Позивачка звернулася до суду, стверджувала, що не мала наміру продавати свої корпоративні права і що двома договорами купівлі-продажу частки було забезпечено позику, частину якої у розмірі 80 000,00 дол. США вона отримала, тоді як іншу частину - 75 000,00 дол. США - ні. Також вважала, що ОСОБА_2 не набула право власності на частку у статутному капіталі ТОВ "СР113" і не могла розпоряджатися нею. ОСОБА_2 доводила в суді, що законно купила частку у ТОВ "СР113" (і саме таким був намір обох сторін правочину) і повністю розрахувалася з позивачкою перед вчиненням правочину. ОСОБА_3 наполягав на тому, що він є добросовісним набувачем частки, і тому вона не може бути в нього витребувана. Стверджував, що позивачка розуміла, що таким способом відчужує об`єкти нерухомості, і зворотній договір спрямований на обман його як власника майна.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 30 ГПК в порядку виключної підсудності спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

З матеріалів справи, що надійшли від Господарського суду м. Києва вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СР113", реалізація корпоративних прав у якому, покладена в основу доводів позовної заяви, станом на момент відкриття провадження у справі № 910/10905/21 Господарським судом м. Києва було зареєстровано в м. Києві.

Під час нового розгляду справи № 910/10905/21 Господарським судом м. Києва було постановлено ухвалу від 02.12.2024, якою прийнято заяву позивача про зміну предмету позову внаслідок чого предметом позову у даній справі стало витребування нерухомого майна, яке знаходиться в Київській області. Також даною ухвалою, справу № 910/10905/21, що перебувала на новому розгляді у Господарському суді м. Києва, передано Господарському суду Київської області в порядку ч. 3. ст. 30 ГПК України.

Водночас суд констатує, що після зміни предмету позову підстави позову залишились ті ж самі, що вказує про поширення на дані правовідносини положень ч. 6 ст. 30 ГПК України про виключну підсудність корпоративних спорів. В даній ситуації вбачається одночасне відношення спору до двох різних випадків виключної підсудності.

Проте, дана ситуація належним чином врегульована законодавцем у ст. 31 ГПК України.

Так, суд наголошує, що положення ч. 2 ст. 31 ГПК України містять імператив, за яким справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду.

Винятком із наведеного в положеннях ч. 2 ст. 31 ГПК України імперативу є лише випадок, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Суд, звертає увагу на те, що даний виняток в силу положень ст. 30 ГПК України стосується відповідачів визначених ч. 5 ст. 30 ГПК України.

Суд констатує, що винятковий випадок означений у ч. 2 ст. 31 ГПК України не поширюється на правовідносини та обставини у справі Господарського суду м. Києва №910/10905/21.

З цих підстав, суд наголошує, що справа Господарського суду м. Києва №910/10905/21 не може бути прийнята до провадження Господарським судом Київської області, позаяк означена процесуальна дія буде прямим порушенням імперативних положень процесуального закону закріплених в положеннях ч. 2 ст. 31 ГПК України, а відтак, справа Господарського суду м. Києва №910/10905/21 підлягає поверненню для розгляду до Господарського суду м. Києва, як до суду, який є судом, яким справа була прийнята до свого провадження з додержанням правил підсудності та є судом, до якого дана справа передана на новий розгляд постановою Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ГПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне передати Господарському суду міста Києва матеріали справи № 910/10905/21, що надійшли до Господарського суду Київської області разом з ухвалою від 02.12.2024.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 30, 31, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи № 910/10905/21 передати Господарському суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В) для продовження розгляду в порядку ч. 1, 2 ст. 31 ГПК України.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України. Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 ГПК України. Ухвалу підписано 19.12.2024

Суддя А.Ф. Черногуз