ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року м.Дніпро Справа № 904/5315/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 (суддя - Бєлік В.Г.)

у справі № 904/5315/23

за позовом Акціонерного товариства "Дніпровська Теплоелектроцентраль", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

про стягнення 136 212,04 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Дніпровська Теплоелектроцентраль" (далі - АТ "Дніпровська ТЕЦ") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" (далі - КП КМР "Центральні тепломережі") про стягнення 136 212,04 грн, з яких: 101 457,90 грн заборгованості, 19,23 грн пені, 5 769,00 грн 3 % річних та 28 965,91 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання взятих відповідачем зобов`язань за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 331т/00.07.0001 від 01.01.2021 в частині своєчасної та повної оплати за отриману теплову енергію у січні - березні 2021 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 у справі № 904/5315/23 позов задоволено. Стягнуто з КП КМР "Центральні тепломережі" на користь АТ "Дніпровська ТЕЦ" 101 457,90 грн заборгованості, 19,23 грн пені, 5 769,00 грн 3 % річних, 28 965,91 грн інфляційних втрат та 2 684,00 грн судового збору за подання позову.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем надання відповідачу теплової енергії за договором на заявлену суму та прострочення ним виконання грошового зобов`язання з оплати.

Не погодившись з вказаним рішенням КП КМР "Центральні тепломережі" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення апелянт стверджував, що договір № 331т/00.07.0001 від 01.01.2021 є нікчемним, оскільки укладений сторонами без проведення процедури закупівлі згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі", при цьому відповідачем не здійснювалось планування закупівлі за предметом визначеним договором, така закупівля не включалася до річного плану та інформація про неї не оприлюднювалась в електронній системі закупівель, тож з огляду на відсутність взятого на себе бюджетного зобов`язання та нікчемність договору, відповідач переконаний, що ним правомірно не визнаються заявлені позивачем вимоги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2024 відкрито апеляційне провадження у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 01.01.2021 між КП КМР "Центральні тепломережі" (споживач) та АТ "Дніпровська ТЕЦ" (виконавець) укладено договір № 331т/00.07.0001 про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 4.3 договору тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати послуги виконавцю становить з першого по останній день календарного місяця, але не може перевищувати 31 календарний день.

Згідно п. 4.4 договору виконавець формує та після 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії на плату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії надсилається на електронну пошту споживача зазначену в розділі "Реквізити та підписи сторін" даного договору, а також надається на паперовому носії. Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і з дати набрання чинності до 01.01.2022, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункти 7.1, 7.2 договору).

Згідно пункту 8.1 договору додатками до договору є: акт балансового розмежування теплових мереж; характеристика будівель та приміщень; температурний графік (джерела теплопостачання).

Позивачем долучено до матеріалів справи: акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між постачальником теплової енергії та споживачем зі схемою розмежування; характеристики опалювальних будівель та приміщень; температурний графік (джерела теплопостачання).

На виконання умов договору виконавцем протягом періоду з січня 2021 по березень 2021 року була передана споживачу теплова енергія на суму 101 457,90 грн, згідно актів постачання теплової енергії, а саме: № 1-00000716 від 31.01.2021 у розмірі 17,369 Гкал на суму 34 324,55 грн; № 2-00000879 від 28.02.2021 у розмірі 18,75 Гкал на суму 37 053,67 грн; № 3-00001067 від 31.03.2021 у розмірі 15,221 Гкал на суму 30 079,68 грн. Також виконавцем було виставлено споживачу відповідні рахунки фактури на оплату теплової енергії.

Позивачем долучено акти звіряння розрахунків за період з 01.04.2021 до 28.02.2022 з яких вбачається заборгованість за договором на суму 101 457,90 грн.

Договір, додатки до договору, акти постачання та звіряння розрахунків підписані та скріплені печатками сторін.

Враховуючи, що споживач свої зобов`язання з оплати за отриману теплову енергію не виконав, то позивачем подано до господарського суду даний позов.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем надання відповідачу теплової енергії за договором на заявлену суму та прострочення ним виконання грошового зобов`язання з оплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про теплопостачання" випливає, що:

теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат визначено статтею 15 цього Закону одним із основних завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання.

Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно статті 20 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до абз. 13 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" вбачається, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в одній або декількох окремих сферах господарювання, визначених частиною 2 цієї статті, та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування або іншим замовникам належить частка у статутному капіталі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 % або такі органи чи інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради юридичної особи та/або суб`єкта господарювання.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" для цілей пункту 4 частини 1 цієї статті діяльність в окремих сферах господарювання - діяльність, що здійснюється в одній або декількох із таких сфер: забезпечення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам.

Як вбачається з пункту 5 частини 6 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон не застосовується у випадку, якщо замовники, визначені у п. 4 частини 1 статті 2 цього Закону, здійснюють закупівлі таких предметів закупівлі як товари, роботи і послуги, якщо ціни (тарифи) на них затверджуються державними колегіальними органами, іншими органами влади відповідно до їх повноважень або визначаються в порядку, встановленому зазначеними органами, у тому числі якщо визначення таких цін здійснюється на аукціонах.

За умовами пунктів 4.1, 4.2 договору споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсяг спожитої послуги. Ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Станом на дату укладання договору згідно рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 756 від 16.12.2020 тариф на послугу становить 1 646,83 грн за 1 Гкал без ПДВ (у т.ч. 1 169,71 грн виробництво; 473,12 грн транспортування; 4,00 грн постачання), складає 1 976,20 грн з ПДВ. Зміна тарифу не є підставою для переукладання договору.

Таким чином доводи апелянта про нікчемність правочину є помилковими, а правові підстави для визнання його нікчемним відповідно до положень статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" - відсутні.

За змістом статей 193, 202 Господарського кодексу (далі - ГК) України, статтями 525, 526, 599 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За таких обставин судова колегія констатує, що матеріалами справи підтверджується фактичне надання за договором позивачем відповідачу теплової енергії з січня 2021 по березень 2021 року на суму 101 457,90 грн, а тому позовні вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 769,00 грн 3 % річних, 19,23 грн пені та 28 965,91 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 21.02.2021 по 15.09.2023.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Зі змісту пункту 6.3 договору випливає, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню, але не більше 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані 5 769,00 грн 3 % річних, 19,23 грн пені та 28 965,91 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 21.02.2021 по 15.09.2023, є арифметично вірними та такими, що ґрунтуються на договірних й законодавчих нормах.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 ГПК України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275-279 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 у справі № 904/5315/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.05.2024 у справі № 904/5315/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Т.А.Верхогляд