ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

23.12.2024м. ДніпроСправа № 904/5561/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., розглянув заяву Павлоградської міської ради, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

про забезпечення позову

за позовом Павлоградської міської ради, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларец", м. Павлоград, Дніпропетровська обл. про зобов`язання вчинення певних дій

Суддя Рудь І.А.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Павлоградська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ларец" вчинити певні дії - за власний кошт здійснити демонтаж (знесення) самочинного будівництва на земельній ділянці за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Центральна (Карла Маркса), 82; загальна площа 0,0500 га. кадастровий номер :02:035:0066, а саме:

- демонтувати з боку вул. Незалежності (Горького) самочинну прибудову (стіна цегла) розміром 12,5 м х 2,03 м до Будівлі літера "А" Квіткового ринку;

- демонтувати з боку житлового будинку № 90 по вул. Центральна (Карла Маркса) самочинну прибудову (стіна цегла) розміром 12,5 м х 2,03 м до Будівлі літера "А" Квіткового ринку;

- демонтувати з боку житлового будинку № 90 по вул. Центральна (Карла Маркса) самочинну прибудову з вивіскою "Ломбард" (стіна цегла) розміром 6,7 м х 4,0 м до Будівлі літера "А" Квіткового ринку;

- демонтувати перегородки мансардного поверху Будівлі літера "А" Квіткового ринку і зобов`язати повернути мансардний поверх Будівлі літера "А" Квіткового ринку у стан відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації від 09.03.2004 та заборонити використання мансардного поверху Будівлі літера "А" всупереч його цільовому призначенню.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Ларец" здійснювати реєстрацію права власності на наступне нерухоме майно: будівля літера "А" Квіткового ринку, розташованого на розі вул. Карла Маркса (Центральна) та Горького (Незалежності) (поштова адреса: вул. Карла Маркса (вул. Центральна) № 82, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.), загальною площею 386,7 кв.м., або загальною площею - 504 кв.м. самочинного будівництва, що розташоване на земельній ділянці, власником якої є Павлоградська міська рада; площа 0,0500 га, кадастровий номер :02:035:0066.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачу стало відомо, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Ларец" здійснено будівництво об`єкту - будівля літери "А" "Квіткового ринку" а розі вул. Карла Маркса (Центральна) та Горького (Незалежності) (поштова адреса: вул. Карла Маркса (вул. Центральна) № 82, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.), на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, але без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи і без належно затвердженого проекту.

Заявник вважає, що якщо терміново не заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ларец" здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - самочинного будівництва до будівлі літера "А" Квіткового ринку розташованого на розі вул. Карла Маркса (Центральна) та Горького (Незалежності), то невжиття таких заходів може істотно унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних права або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Розглянувши заяву Павлоградської міської ради про забезпечення позову суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постанові Верховного Суду від 13.01.2020 №922/2163/17.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що відповідач має намір здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - самочинного будівництва до будівлі літера "А" Квіткового ринку розташованого на розі вул. Карла Маркса (Центральна) та Горького (Незалежності).

Проте, як вже зазначалося, саме лише посилання заявника на те, що відповідач має намір здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - самочинного будівництва до будівлі літера "А" Квіткового ринку розташованого на розі вул. Карла Маркса (Центральна) та Горького (Незалежності), не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді запропонованому в його заяві, крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних дій з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларец".

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Павлоградської міської ради про вжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексу України, обов`язок заявника у заяві наводити обґрунтуванням доцільності та необхідності вжиття кожного конкретного заходу забезпечення позову відповідними обставинами та надавати докази, що підтверджують такі обставини. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом повертати заяву заявнику.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Павлоградської міської ради про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 23.12.2024 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Суддя І.А. Рудь