УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

17.12.2024Справа № 910/11501/24
За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51/а)

До Фізичної особи-підприємця Солошенка Валерія Валерійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 86 481, 01 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Солошенка Валерія Валерійовича про стягнення 86 481, 01 грн, з яких: 82 403, 35 грн основного боргу, 1 894, 14 грн пені, 680, 97 грн 3 % річних та 1 502, 55 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №3543 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 10.01.2022.

23.09.2024 Господарський суд міста Києва дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 23.09.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

26.09.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач частково усунув недоліки встановлені ухвалою від 23.09.2024.

03.10.2024 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/11501/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано повторно позивача провести розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за кожен борговий місяць окремо з правильним визначенням початку періоду заборгованості або обґрунтувати на яких підстав позивач визначає початковим періодом заборгованості щодо кожного місяця - 15.03.2024.

11.10.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали від 03.10.2024.

Суд дослідивши доводи позивача викладені в позові та докази, які позивач долучив до позовної заяви на підтвердження викладених доводів дійшов до висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю з наступних причин.

Як вбачається з преамбули позовної заяви, позивач звертається з позовом до відповідача в особі Фізичної особи-підприємця Солошенка Валерія Валерійовича.

Позивач в позовній заяві стверджує, що між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем, Фізичною особою-підприємцем Солошенко Валерієм Валерійовичем, як орендарем (відповідач) та Комунальним підприємство «Київжитлоспецексплуатація», як балансоутримувачем (позивач) укладено договір нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності №3543 від 10.01.2022.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути суму грошових коштів з Фізичної особи-підприємця Солошенка Валерія Валерійовича.

Натомість, як вбачається з договору №3543 від 10.01.2022 на який посилається позивач, укладений він був з орендарем фізичною особою Солошенко Валерієм Валерійовичем.

Також, як вбачається з наявного в матеріалах справи акта №б/н приймання-передачі від 10.01.2022, позивач передав об`єкт оренди за договором №3543 від 10.01.2022 орендарю фізичній особі Солошенко Валерієм Валерійовичем.

Статтею 24 Цивільного кодексу України встановлено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 50 Цивільного кодексу України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Окрім цього, частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України також внормовано, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом (частина 1 стаття 58 Господарського кодексу України).

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №2-7615/10).

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц).

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, Солошенко Валерій Валерійович (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстрований в статусі фізичної особи-підприємця лише 30.07.2024.

Тобто, Солошенко В.В. в межах договору №3543 від 10.01.2022 виступав в якості фізичної особи без статусу підприємця, що безпосередньо і відображено в зазначеному договорі.

Окрім цього, спірний період в даному позову позивач визначає з 01.03.2024 по 31.08.2024, отже, з урахуванням встановлених обставин з 5 місяців спірного періоду 4 місяці відповідач не мав статусу підприємця.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина 1 статті 2 Цивільного кодексу України).

У свою чергу відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 зауважила, що з огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Як встановлено судом, договір №3543 від 10.01.2022 позивач уклав з фізичної особою без статусу підприємця, в зазначено договорі та акті приймання-передачі конкретизовано, що орендарем є саме фізична особа, тобто без статусу підприємця.

Відповідач набув статусу підприємця лише 30.07.2024.

Пунктом 1.2. договору №3543 від 10.01.2022 передбачено, що майно передається в оренду для використання згідно пункту 7 Умов.

В сою чергу, згідно пункту 7 Умов, цільове призначення майна: майно може бути використане за цільовим призначенням на розсуд орендаря.

Таким чином, умовами договору №3543 від 10.01.2022 не конкретизовано цільове призначення об`єкту оренди, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість встановити, чи використовував відповідач, не маючи статусу підприємця (до 30.07.2024) орендоване майно в господарській діяльності.

Борговий період позивач заявляє з 01.03.2024 по 31.08.2024, в той час коли Солошенко В. В. отримав статус підприємця 30.07.2024.

Тобто, спір у справі виник з правочину (договір №3543 від 10.01.2022), однією із стороною яких є фізична особа - Солошенко В. В. як громадянин, а не як ФОП.

Підсумовуючи все вищезазначене, суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд інформує позивача, що пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення сплаченого судового збору у разі закриття провадження (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), втім, таке повернення здійснюється судом лише за наявності клопотання особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 4, 20, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/11501/24 за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Фізичної особи-підприємця Солошенка Валерія Валерійовича про стягнення 86 481, 01 грн, у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Роз`яснити Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація», що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація», що повторне звернення до господарського суду із спором між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Згідно з частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких