ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2024 року м.Дніпро Справа № 904/2216/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чередко А.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2024р. (суддя Панна С.П., повний текст рішення складено 05.07.2024р.) у справі

за позовом Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, 50014, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вулиця Шурупова, будинок 2,

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Електрична, будинок 1,

про стягнення заборгованості, у розмірі 175 521,54грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" заборгованості у розмірі 175 521,54грн., з яких: основний борг 168 020,23 грн., 3 % річних 4 317,17грн., втрати від інфляції 3 184,37 грн., а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заборгованість виникла внаслідок перерахунку, а тому за Виконавчим комітетом Покровської районної в місті ради утворилась переплата за сплачені суми нарахувань за теплову енергію за договорами №27 від 06.02.2019 та №27 від 17.01.2020 про постачання теплової енергії грошових коштів за теплову енергію в сумі 168 020,23 грн.. Строк дії Договорів скінчився, а перераховані Позивачем грошові кошти в якості передплати за постачання теплової енергії не повернуті.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2024р. у справі №904/2216/24 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради основний борг у сумі 168 020,23грн., 3 % річних у сумі 4 317,17грн. , втрати від інфляції у сумі 3 184,37 грн. та судовий збір.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що рішення прийнято судом з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на висновках, зроблених при неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, є незаконним та необґрунтованим.

У скарзі йдеться про те, що Позивачем було перераховано Відповідачу спірні грошові кошти на підставі умов, погоджених сторонами у Договорах. Отже спірні грошові суми не можна вважати безпідставно набутим майном у розумінні приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні належні докази того, що Позивач звертався до Відповідача з пропозицією внести відповідні зміни до умов Договорів про закупівлю теплової енергії.

15.01.2024 між Позивачем та Відповідачем укладено договір купівлі-продажу теплової енергії, у рахунок платежів за яким буде зарахована переплата у спірній сумі (тобто у рахунок майбутніх платежів), що відповідає цільовому використанню коштів.

На думку Скаржника, Позивач без достатньої правової підстави просить повернути надлишково сплачені кошти, без урахуванням того, що договірні відносини між сторонами продовжують існувати і підстава набуття спірних грошових коштів не відпала.

Отже, Відповідач вважає, що заявлених до стягнення переплат фактично не існує за вищезазначеними договорами, а отже відсутній предмет спору.

Додатково Відповідач зазначає, що переплата виникла більше 1095 днів, а тому розрахунок коригування до податкових накладних буде відхилено ДПС.

За твердженням Апелянта, у даному випадку, звернувшись з позовом до суду, Позивач як на підставу своїх вимог, посилається на норму законодавства, з якої не вбачається можливість для стягнення переплати.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду вважає законним та обґрунтованим і зазначає, що умови Договорів № 27 від 06.02.2019 та від 17.01.2020 він виконав у повному обсязі, тобто дія цих договорів припинена у зв`язку з їх виконанням, тому спірні грошові кошти не підлягають зарахуванню в оплату майбутніх платежів по новому договору купівлі-продажу теплової енергії №27 від 15.01.2024.

Також Позивач посилається на п.49 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198 де прямо передбачено, що різниця в нарахуваннях (від`ємне значення) за теплову енергію у випадку припинення дії договору із споживачем не може спрямовуватися в оплату майбутніх платежів.

За доводами Позивача, переплату ним за вказаними договорами у сумі 168020,38грн підтверджено актом звірки розрахунків станом на 01.11.2023, що не заперечується Відповідачем. При цьому бюджетні кошти у вказаній сумі були безпідставно і незаконно витрачені внаслідок завищення Відповідачем розміру нарахувань (неврахування зниження ціни природного газу при виставлені рахунків Позивачу).

Позивач звертає увагу, що Відповідач не заперечує та не оскаржує розмір переплати, а спір між сторонами існує лише щодо порядку повернення коштів. Позивач вважає, що кошти підлягають поверненню до місцевого бюджету на казначейські рахунки останнього разом з тим Відповідач безпідставно наполягає на тому, що Позивач має право виключно на зарахування цих коштів у рахунок майбутніх платежів.

Крім того Позивач вказує, що Відповідачем не надано доказів повернення грошових коштів, у тому числі, і про зарахування цих коштів у рахунок майбутніх платежів у відповідній сумі. Разом з цим наявність переплати підтверджується належними доказами.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/2216/24.

Матеріали справи №904/2216/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2024р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2024р. у справі №904/2216/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів доплати судового збору, у розмірі 726 грн. 72 коп.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у даному випадку є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ у розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.12.2024р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду апеляційної скарги по справі визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Чередко А.Є..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2024р., судовою колегією у визначеному складі, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2024р. у справі №904/2216/24 прийнято до свого провадження, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

06.02.2019р. між виконавчим комітетом Покровської районної в місті ради (Замовником) та Акціонерним Товариством "Криворізька Теплоцентраль" (Учасником) укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 27, за умовами якого Учасник зобов`язався надати послугу з постачання пари, гарячої води та пов`язаної продукції Замовнику, а Замовник прийняти та оплатити такі послуги по встановленим тарифам в строки, передбачені договором.

Найменування послуг: ДК 021:2015:09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція. Кількість 435,537 Гкал. (п.1.2. Договору).

Ціна договору становила 667 999 грн. 00коп. На момент укладання Договору ціна складає 1367,62грн. за 1 Гкал. З ПДВ (п.3.1 договору).

Оплата за теплову енергію здійснюється Замовником виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії (п.4.1).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Замовник сплачує вартість наданої теплової енергії згідно затверджених тарифів. У випадку зміни тарифів на послуги теплопостачання Замовник повідомляється додатковою угодою, яка надсилається з наданням відповідного документу про зміну тарифу, які є невід`ємною частиною Договору (п.4.3).

Згідно Додатку №1 до договору №27 від 06.02.2019 теплова енергія постачається споживачу в обсягах: опалення 0,4365 Гкал/год.

Додатковою угодою №1 від 13.02.2019 до договору №27 від 06.02.2019 тариф на теплову енергію для категорії споживачів "бюджетні установи" з 24 січня 2019 р. встановлено у розмірі :

- 1490,851грн. за 1Гкал без ПДВ,

- 1789,021грн. за 1Гкал без ПДВ .

Додатковою угодою №3 від 27.12.2019 до договору №27 від 06.02.2019 зменшено обсяги закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника, зменшити ціну Договору на 9,80 грн. в тому числі ПДВ.

Ціна договору становить 667 989,20 грн. В тому числі ПДВ 111331,53 грн. На момент укладання Договору ціна складає 1789,021 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Додатковою угодою №4 до договору про закупівлю послуг за державні кошти №27 від 06.02.2019 продовжується строк дії договору до 29.02.2020 р.

Додатковою угодою №5 до договору про закупівлю послуг за державні кошти №27 від 06.02.2019 збільшується сума Договору на 133 597,84 грн. в тому числі ПДВ 22266,31 грн.

17.01.2020 між Виконавчим комітетом Покровської районної в місті ради (Замовником) та Акціонерним Товариством "Криворізька Теплоцентраль" (Учасником) укладений договір №27 про закупівлю теплової енергії, за умовами якого споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені Договором.

Найменування послуг: ДК 021:2015:09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція. Кількість 451,50 Гкал. (п.1.2. Договору).

Ціна договору становила 807 743,16 грн. 00коп. На момент укладання Договору ціна складала 1789,021 грн. за 1 Гкал. Для споживачів категорії "бюджет" з урахуванням ПДВ (п.3.1 договору).

Оплата за теплову енергію здійснюється Замовником виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії (п.4.1).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Замовник- Споживач сплачує вартість фактично спожитої теплової енергії згідно затверджених тарифів. У випадку зміни тарифів на послуги теплопостачання Замовник- Споживач повідомляється додатковою угодою, яка надсилається з наданням відповідного документу про зміну тарифу, які є невід`ємною частиною Договору (п.4.2).

Згідно з Додатком №1 до договору №27 від 17.01.2020 теплова енергія постачається споживачу в обсягах: опалення 0,4365 Гкал/год.

Додатковою угодою №1 від 16.09.2020 до договору №27 від 17.01.2020 зменшено ціну Договору на 309 548,59 грн. , у зв`язку з чим п.3.1 Договору виклали в наступній редакції: «Ціна договору становить 498194,57 грн., ПДВ 83 032,43 грн. На момент укладання Договору ціна складає 1789,021 грн. за 1 Гкал з ПДВ (бюджетні установи).

Також місцевим господарським судом встановлено, що на виконання рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення антимонопольного комітету України від 16.08.2022 №54/14-р/к у справі № 54/50-21, відповідно до Наказу АТ "КТЦ" від 31.05.2023 №100 "Про перерахунок розміру нарахувань за теплову енергію" АТ "Криворізька теплоцентраль", виконано перерахунок розміру нарахувань за теплову енергію для категорії споживачів "Бюджетні установи" та "Інші споживачі" за період з грудня 2019 по квітень 2020.

Відповідно до перерахунку, за послугу з постачання теплової енергії станом на 11.12.2023 обліковується переплата: за Договором №27 від 06.02.2019 в сумі 45 690,65 грн., за Договором №27 від 17.01.2020 в сумі 122 329,58грн.

Згідно з Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №6309 від 31.05.2023 переплата за договором №27 від 06.02.2019 складає 45 690,65 грн.; Акту передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №3429 від 31.05.2023 переплата за договором №27 від 17.01.2020 складає 122 329,58 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2023 підтверджено переплату Позивачем за договорами №27 від 06.02.2019 та №27 від 17.01.2020 грошових коштів за теплову енергію у сумі 168 020,23грн.

13.07.2023 Позивачем на адресу АТ "Криворізька теплоцентраль" були направлені листи за вих. №16/01-34/2934 та 16/01-34/2935 з вимогою про повернення зайво сплачених коштів за теплову енергію у розмірі 45 690,65 грн. та 122 329,58 грн., відповідно, за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року .

23.08.2023 від АТ "Криворізька теплоцентраль" виконком районної в місті ради отримав лист щодо повернення грошових коштів за спожиту теплову енергію де Відповідач зазначив, що здійснення перерахунку розміру нарахувань за теплову енергію за період з грудня 2019 по квітень 2020 буде зараховано в рахунок майбутніх платежів.

04.12.2023 виконкомом районної в місті ради повторно було направлено лист-вимогу щодо перерахування дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію за 2019-2020 роки на розрахунковий рахунок Позивача в якому зазначив, що відповідно до бюджетного законодавства проведення розрахунків із бюджетом у негрошовій формі, у тому числі шляхом взаємозаліку тощо, забороняється, що прямо передбачено ч.6 ст.45 Бюджетного кодексу України. Проте вимоги залишено без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що Позивач свої зобов`язання з оплати вартості послуг за договорами №27 від 06.02.2019 та №27 від 17.01.2020 про постачання теплової енергії виконав у повному обсязі.

Факт завищення Відповідачем фактичних витрат на теплову енергію підтверджується рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.08.2022 у справі 54/20-21 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №904/2888/22.

Наявність переплати за цими договорами складає 168 020,23грн., що підтверджена Актами передачі-прийняття та Актом звірки.

Листом №15/01-34/4889 від 04.12.2023 Позивач повідомив Відповідачу, що запропонований останнім варіант, провести поточний взаєморозрахунок, не можливий, так як Позивач фінансується за рахунок місцевого бюджету. Бюджетним законодавством чітко визначено, що бюджетний період становить один календарний рік (ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України). Бюджетні установи можуть розпоряджатися доведеними їм бюджетними асигнуваннями починаючи з 1 січня кожного року і по 31 грудня того ж року.

У відповідь на лист №15/01-34/4889 від 04.12.2023 Відповідач підтвердив наявність переплати за Договором купівлі-продажу теплової енергії №27 від 06.02.2019 на суму 45690,65 грн. та за Договором купівлі-продажу теплової енергії №27 від 17.01.2020 на суму 122329,58 грн. та просив Позивача утриматися від повернення переплати.

Станом на дату звернення з позовом до суду грошові кошти не повернуто Позивачу.

Враховуючи, що Договори № 27 від 06.02.2019 та № 27 від 17.01.2020 припинили свою дію, а перераховані Позивачем грошові кошти в якості переплати за постачання теплової енергії не повернуті, останній звернувся з позовом до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що строк виконання зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 168 020,23грн. є таким, що настав. Доказів повернення зайво сплачених коштів Відповідач не надав.

Таким чином, вимога Позивача про стягнення заборгованості в сумі 168 020,23грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважав, що передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання Відповідачем грошових коштів Позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

З урахуванням положень наведених норм, а також змісту укладених між сторонами договорів (обсяг спожитої послуги визначається як обсяг теплової енергії; одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія; ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію), на спірні правовідносини за договорами про закупівлю теплової енергії поширюються положення Цивільного кодексу України про купівлю-продаж.

Разом з цим, вказаний висновок не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень глави 83 ЦК України у частині повернення майна, що перебуває у особи без достатньої правової підстави (після припинення дії договору), що обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Обов`язковою підставою для можливості застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін є відсутність зобов`язань сторін, що виникли б на належній правовій підставі з урахуванням норм ст. 11 Цивільного кодексу України, або наявність факту перевищення таких зобов`язальних відносин (наявність переплати понад визначену у зобов`язанні суму).

Сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену у договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі договору. Спір про повернення таких коштів має вирішуватися на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 24.02.2020 у справі №911/1036/19.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо досліджуваної справи, то враховуючи, що зобов`язання сторін за договорами припинилися виконанням, проведеним належним чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що строк дії вказаних вище договорів сплив.

Таким чином, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Одночасно апеляційний суд враховує, що завищення Відповідачем фактичних витрат на теплову енергію підтверджується рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.08.2022 у справі № 54/50-21, з урахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі № 904/2888/22.

Наявність переплати за спірними договорами складає 168020,23 грн, підтверджена матеріалами справи та не заперечується Відповідачем.

Відповідно до п. 49 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, різниця в нарахуваннях (від`ємне значення) спрямовується в оплату майбутніх платежів, крім випадку припинення дії договору із споживачем. За наявності у споживача заборгованості за спожиту теплову енергію сума перерахунку (від`ємне значення) зараховується в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Таким чином, враховуючи, що після закінчення строку дії договорів №27 від 06.02.2019 та від 17.01.2020 було встановлено завищення тарифів та здійснено перерахунок, а між сторонами вже був укладений інший діючий договір (від 15.01.2024), Позивач не має можливості використати наявну переплату за припиненими договорами.

У межах цієї справи встановлена відсутність доказів передачі теплової енергії Відповідачем за припиненими договорами на спірну суму, тобто зобов`язання за договорами було виконано у вигляді оплати лише Позивачем, отже сторони не отримали зустрічного задоволення, що дає підстави для висновку про те, що Позивач вправі повернути у свою власність майно (грошові кошти) та відновити справедливий баланс в питанні рівноправності сторін припинених угод.

Оскільки між сторонами у справі перестали існувати правовідносини за договорами № 27 від 06.02.2019 та від 17.01.2020, а кошти, які Позивач просить зобов`язати повернути Відповідача, набуті останнім за припиненими договорами, тобто, підстава, на якій кошти набуті Відповідачем згодом відпали, таке майно може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача переплаченого залишку грошових коштів у розмірі 168020,23 грн..

Колегія суддів відхиляє доводи Апелянта щодо зарахування спірної суми у рахунок платежу за діючим договором, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення такої дії. Зокрема, Відповідачем не надано до суду первинних документів, які б підтверджували зарахування переплати у розмірі 168020,23 грн. за Договором купівлі - продажу теплової енергії № 27 від 15.01.2024.

При цьому, труднощіу коригуванні податкової звітності, про які зазначає Відповідач, не є визначальними для розгляду даної справи по суті.

Крім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що у Позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, про стягнення з Відповідача 3 % річних у сумі 4 317,17грн., втрат від інфляції у сумі 3 184,37 грн., враховуючи, що розрахунок цих сум не суперечить вимогам чинного законодавства України у частині їх нарахування і є арифметично правильним, а Відповідач не наводить заперечень щодо правильності здійсненого Позивачем розрахунку та не надає власного контррозрахунку.

З огляду на викладене, здійснивши дослідження у сукупності наявних у матеріалах справи доказів, що стосуються предмета спору, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про доведеність позовних вимог Позивача.

Твердження Скаржника про незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Так, згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

У даному випадку, на переконання апеляційного господарського суду, приймаючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази у цілому, висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, зміст оскаржуваного рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши відповідних висновків.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не навів вмотивованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права і не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

У цій справі, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2024р. у справі № 904/2216/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін

Суддя А.Є. Чередко