ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

20.12.2024 Справа №905/1590/24

Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши позовну заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька обл., м. Краматорськ, пров. Земляний, буд. 2)

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д)

про стягнення 25 458,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» несплаченого страхового відшкодування у розмірі 21908,40 грн та витрат на оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 3550,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов?язань як страховиком за полісом внутрішнього страхування №АТ3832932 в частині сплати страхового відшкодування.

Розглянувши вказану позовну заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У позовній заяві відсутні пояснення позивача стосовно підсудності даної справи та обґрунтування, чому саме Господарський суд Донецької області повинен розглядати цю справу. Проте, як вбачається з обставин справи, дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачеві було завдано шкоди, відбулася за адресою: Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов?янськ. Таким чином, позивач звернувся до суду відповідно до положень ч. 8 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред?являтися також за місцем заподіяння шкоди.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 Цивілького кодексу України).

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №910/2603/17 від 04.07.2018 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного ст. 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту ст. 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В цілому, як за змістом ст. 1191 так і за змістом ст. 993 Цивільного кодексу України і ст.27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Суброгація (від лат. «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц).

Як визначив позивач та як встановлено судом позовні вимоги випливають не із спричинення шкоди, а з виконання зобов`язань відповідачем у відповідності до укладеного договору страхування. Тобто предметом даного позову є вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не вимога про стягнення шкоди заподіяної позивачу.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не є безпосереднім завдавачем шкоди, жодних дій не вчиняла щодо пошкодження автомобіля позивача, не є винною особою у заподіянні шкоди позивачу, а є стороною укладеного договору.

У даному випадку, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» є страховиком, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля Mercedes-Benz, д.н.р. НОМЕР_1 , за участю якого 20.03.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода у м. Слов?янськ Донецької області.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про стягнення страхового відшкодування, оскільки позивач не згодний із частковим виконанням страховою компанією зобов`язання, такий позов не може бути пред`явлений за місцем заподіяння шкоди на підставі частини 8 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не випливає із заподіяння шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 у справі №924/300/23 та Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 у справі №916/2894/20.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» є: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, матеріали позовної заяви Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 25458,40 грн підлягають направленню до Господарського суду міста Києва.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 27, 29, 30, 31, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 25458,40 грн з доданими до неї матеріалами передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 20.12.2024

Суддя М.В. Хабарова