ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

19 грудня 2024 року м. ХарківСправа № 922/3073/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву (вхідний № 31638 від 17 грудня 2024 року) Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову по справі

за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова, м. Харків
до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, 3. Фізичної особи - підприємця Єфанової Дар`ї Миколаївни, м. Харків , 4. Фізичної особи Альмслем Мустафи Мохамеда, м. Харків
про визнання незаконними та скасування додатку до рішення, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

Салтівська окружна прокуратура міста Харкова звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи - підприємця Єфанової Дар`ї Миколаївни, Фізичної особи ОСОБА_1 в якій просить визнати незаконним та скасувати п. 37 додатку "Перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу" до рішення 33 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 23 квітня 2014 року № 1570/14; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2014 року № 5205-В-С, укладений щодо нежитлових приміщень першого поверху № 7, 8 загальною площею 114,3 кв.м будівлі літ. "Д-1" по АДРЕСА_1 , між Харківською міською радою, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та Фізичною особою - підприємцем Єфановою Дар`єю Миколаївною (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. (реєстровий № 2921); визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року № 5220-В-С, укладений щодо нежитлових приміщень першого поверху № 1-:-4, 10 загальною площею 116,1 кв.м будівлі літ. "Д-1" по АДРЕСА_1 , між Харківською міською радою, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та Фізичною особою - підприємцем Єфановою Дар`єю Миколаївною (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. (реєстровий № 3228); витребувати нежитлові приміщення першого поверху № 7, 8 загальною площею 114,3 кв.м будівлі літ. "Д-1" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) від добросовісного набувача Альмслем Мустафа Мохамед (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради та витребувати нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-4, 10 загальною площею 116,1 кв.м будівлі літ. "Д-1" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) від добросовісного набувача Альмслем Мустафа Мохамед (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року заявлено та прийнято самовідвід судді Жельне С.Ч. від розгляду справи №922/3073/24; передано справу №922/3073/24 для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого судді відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням № 314/2024 від 07 листопада 2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відводом судді Жельне СЧ.Ч. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 922/3073/24.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2024 року визначено склад суду для розгляду даної справи - суддя Хотенець П.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 листопада 2024 року прийнято справу № 922/3073/24 до розгляду; розпочато розгляд справи № 922/3073/24 спочатку та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 09 грудня 2024 року о 13:20 годин.

26 листопада 2024 року через систему "Електронний суд", Фізичною особою Альмслем Мустафою Мохамедом подано відзив (вхідний № 29726) на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи.

09 грудня 2024 року електронною поштою, Фізичною особою - підприємцем Єфановою Дар`єю Миколаївною подано клопотання (вхідний № 30871) про відкладення розгляду справи, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 09 грудня 2024 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 16 грудня 2024 року о 16:20 годин.

16 грудня 2024 року через систему "Електронний суд", представником Фізичної особи - підприємця Єфанової Дар`ї Миколаївни подано повідомлення (вхідний № 31473), яке суд приймає та долучає до матеріалів справи.

16 грудня 2024 року через систему "Електронний суд", Фізичною особою - підприємцем Єфановою Дар`єю Миколаївною подано відзив (вхідний № 31474) на позовну заяву, яке суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 грудня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 10 лютого 2025 року; клопотання прокурора про відкладення розгляду справи задоволено та підготовче засідання відкладено на 23 січня 2025 року о 14:20 годин.

17 грудня 2024 року через систему "Електронний суд", Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова подано заяву (вхідний № 31638) про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху № 7, 8 загальною площею 114,3 кв.м в будівлі літ. "Д-1" по вул. Тюрінській, 19 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-4, 10 загальною площею 116,1 кв.м в будівлі літ. "Д-1" по вул. Тюрінській, 19 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у разі задоволення позовних вимог відповідач у справі - Альмслем Мустафа Мохамед втрачає право власності на спірне майно та повинне буде повернути це майно. Водночас, без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна Альмслем Мустафа Мохамед може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вчинення будь-яких дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову, призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено. Таким чином, як вважає прокурор, наявність у Альмслема Мустафи Мохамеда правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. Також прокурор зазначає, що Альмслем Мустафа Мохамед знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Розглянувши заяву Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (пункт 10).

Згідно частин 1, 3-6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до статтей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд зазначає, що в заяві про вжиття заходів забезпечення позову заявником не обґрунтовано достатньо, у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог. Прокурором до заяви про забезпечення позову не подано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що з поданих заявником матеріалів, не вбачається доказів того, що відповідачем здійснюються певні дії, які направлені на проведення відчуження відповідного нерухомого майна з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому суд відхиляє посилання прокурора на те, що сам по собі факт зареєстрованого права власності на спірне нерухоме майно свідчить про реальну можливість розпорядитися майном. Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України вільне розпорядження майном на власний розсуд становить невід`ємне право кожного власника. Крім того, інститут забезпечення позову спрямований саме проти несумлінних дій відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18), згідно ж приписів частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України поведінка особи завжди презюмується добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Суд же в межах розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову робить висновки про наявність реальної загрози тієї чи іншої поведінки відповідача відносно спірного майна виходячи з поданих заявником (позивачем) доказів, а не з огляду на нічим не підтверджені побоювання заявника (позивача).

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21 січня 2019 року у справі N 902/483/18, від 28 серпня 2019 року у справі N 910/4491/19, від 12 травня 2020 року у справі N 910/14149/19, від 13 січня 2020 року у справі N 922/2163/17.

Крім того, суд зауважує, що з огляду на конкретні обставини справи прокурор у своїй заяві про вжиття заходів забезпечення позову просить накласти арешт на спірне майно, що наразі перебуває у володінні одного з відповідачів, фактично в інтересах іншого відповідача, на користь якого в разі задоволення позову таке майно буде витребувано. Зазначене не може вважатися обґрунтованим і таким, що вчинюється з урахуванням балансу інтересів сторін.

Нарешті, суд звертає увагу прокурора на те, що правовий статус прокурора у процесі не оприявнює виключення із загального принципу рівності перед законом і судом (стаття 7 Господарського процесуального кодексу України). Зазначене, зокрема, означає однаковість для всіх учасників процесу вимог, які висуваються процесуальним законом до змісту заяв і клопотань, які подаються до суду. Натомість прокурором в порушення положень пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України (зміст яких прокурор з урахуванням вимог закону щодо професійного рівня працівників прокуратури, не може не знати) не наведено жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що розцінюється судом як свідоме прагнення прокурора до істотного та неприпустимого порушення балансу інтересів сторін на свою користь, що межує зі зловживанням процесуальними правами. Відсутність же мети такого зловживання є важливим та має враховуватися під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 916/3710/22).

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 73-74, 86, 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви (вхідний № 31638 від 17 грудня 2024 року) Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, в порядку статтей 255-257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Ухвалу складено та підписано 19.12.2024 року.

Суддя П.В. Хотенець

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.