ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1167/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Андрощук О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Верещагіна А.О. - довіреність №21/12-19 від 21.12.2023;

від відповідача: Іваненко М.В. - довіреність від 08.06.2024;

від третьої особи: Гуменюк О.Л. - наказ №278 від 25.06.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго"

до ІНФОРМАЦІЯ_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення 33827,67 грн

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 33827,67 грн витрат на виплату середньої заробітної плати працівників, залучених до навчальних зборів.

Ухвалою від 22.11.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 19.12.2024 о 14:30.

02.12.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача у засіданні суду підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у засіданні суду просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання щодо відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати за період перебування військовозобов`язаних працівників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на навчальних зборах у загальному розмірі 33827,67 грн, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.35-36) просив залишити без задоволення позовні вимоги за безпідставністю. Вказав, що Міністерство оборони України утримується за рахунок коштів Державного бюджету України і здійснює платежі шляхом надання доручень органам Державної казначейської служби України. Пояснив, що відповідачем були направлені до довольчого органу заявки для відшкодування середнього заробітку підприємствам, працівники яких були залучені на збори резервістів, та після надходження коштів буде здійснена зазначена вище виплата. Стверджує, що спірні правовідносини в даній справі, пов`язані з оскарженням дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач, тому застосуванню до цієї категорії справ підлягають положення Кодексу адміністративного судочинства України, тобто дана справа не повинна розглядатись у Господарському суді Житомирської області, а також те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з повідомленнями ІНФОРМАЦІЯ_3 №233 від 10.09.2021 (а.с.8), №266 від 14.09.2021 (а.с.23) та №304 від 21.09.2021 (а.с.23 (на звороті) працівники позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відібрані на заплановані збори у період з 22.09.2021 по 01.10.2021 та направлені до військової частини НОМЕР_1 відповідно до ст.29 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказами директора Північного територіального управління обслуговування мережі НЕК "Укренерго" №88-к/о від 22.09.2024 (а.с.20 (на звороті)), №89-к/09 від 22.09.2024 (а.с.14 (на звороті), №86-к/09 від 21.09.2021 (а.с.17) на підставі повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 увільнено від роботи працівників: ОСОБА_2 (диспетчера електропідстанції 330 кВ "Житомирська" відділу експлуатації підстанцій Вінницького регіонального центру обслуговування мережі), ОСОБА_1 (провідного інженера з метрології відділу метрології) та ОСОБА_3 (керівника Житомирської групи оперативного управління відділу оперативного управління Північного територіального управління обслуговування мережі Дирекції експлуатації та розвитку мережі) з 22.09.2021 по 01.10.2021 на період навчальних зборів, включаючи час проїзду до місця їх проведення, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 з листами №01/28650 від 13.05.2024, №01/28113 від 09.08.2024, №01/28112 від 09.08.2024, до яких долучав документи для відшкодування середньої заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (рахунки, відомості та довідки) працівникам, які у період з 22.09.2021 по 01.10.2021 залучалися до участі у навчальних зборах (а.с.7-19), а саме: ОСОБА_2 у розмірі 10011,32 грн (у т.ч. ЄСВ 22% - 1805,32 грн, ОСОБА_1 у розмірі 8868,23 грн (у т.ч. ЄСВ 22% - 1599,19 грн), ОСОБА_3 у розмірі 14948,12 грн (у т.ч ЄСВ 22% - 2695,56 грн).

Однак відповідач зобов`язання щодо відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати за період перебування військовозобов`язаних працівників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на навчальних зборах у загальному розмірі 33827,67 грн не виконав.

Згідно з ч.1, 3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Частинами 1, 2 ст.119 Кодексу законів про працю України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Кодексом цивільного захисту України, законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Відповідно до ч.2, 3 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо окремо не вказано інше), військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів, проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно з положеннями ст.29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини. Чисельність військовозобов`язаних, які підлягають призову на навчальні збори, щорічно визначається Міністерством оборони України в межах бюджетних асигнувань на оборону.

Права та обов`язки військовозобов`язаних під час проходження зборів та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві встановлюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами. На військовозобов`язаних та резервістів поширюється дія статутів Збройних Сил України.

Військовозобов`язані (крім резервістів) можуть бути призвані районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки один раз на три роки на навчальні збори строком до трьох місяців.

Військовозобов`язані та резервісти, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці.

Керівники підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування та форми власності на вимогу відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України забезпечують своєчасне прибуття військовозобов`язаних та резервістів до визначених пунктів збору.

За призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.

Виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" від 23.11.2006 №1644 (тут і надалі - в редакції, чинній станом на день виникнення спірних відносин), виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Відповідно до п.7 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України №80 від 12.03.2007, за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, уключаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Зазначені особи не підлягають звільненню з роботи з ініціативи власника або вповноваженого ним органу незалежно від підпорядкування і форм власності з дня отримання повістки про призов і до повернення, крім випадків ліквідації установи, підприємства, організації тощо, де вони працювали.

Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв`язку з від`їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов`язаний (п.8 Інструкції).

Виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами (п.11 Інструкції).

Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за наведеною формою (п.12 Інструкції).

Середній заробіток військовозобов`язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів (п.13 Інструкції).

За умовами п.4.7 Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №560 від 11.11.2009 (з подальшими змінами та доповненнями, які діяли на час існування спірних правовідносин), обласні військові комісаріати (військовий комісаріат Автономної Республіки Крим) зобов`язані після закінчення навчальних зборів відшкодувати витрати підприємствам (установам та організаціям), на яких працюють військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, з виплатою середнього заробітку за весь період проведення навчальних зборів та урахуванням часу перебування у дорозі до місця проведення навчальних зборів і у зворотному напрямку.

Відповідно до п.10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №389 від 03.06.2013 (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони.

При цьому суд враховує, що згідно з ч.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку" №3553 від 28.05.2020, який набрав чинності 23.04.2021, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.

Згідно з п.1, 2 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони (абз.8 п.10).

Пунктом 11 розділу V Інструкції з організації і проведення зборів із резервістами та військовозобов`язаними в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 05.01.2022 №2, передбачено, що керівники обласних ТЦКСП (ТЦКСП Автономної Республіки Крим, Київського МТЦКСП) зобов`язані після закінчення навчальних зборів, серед іншого, відшкодувати витрати підприємствам (установам та організаціям), на яких працюють резервісти та військовозобов`язані, призвані на збори, з виплатою середнього заробітку.

Суд встановив, що позивач виконав вимоги законодавства та дотримався порядку подання відповідних документів на відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за період їх перебування на навчальних зборах з 22.09.2021 по 01.10.2021, що в свою чергу зумовлює виникнення у відповідача обов`язку для відшкодування позивачу зазначених витрат.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу вимог ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, всупереч положенням чинного законодавства, не здійснив позивачу відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою середнього заробітку військовозобов`язаному, призваному на збори, у розмірі 5895,04 грн.

Доказів безпідставності заявлених позивачем вимог чи необґрунтованості здійснених ним розрахунків відповідач не надав, як не надав і документів, що підтверджують виплату позивачу спірної суми коштів на час ухвалення рішення у справі.

Не заперечуючи правильності здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що до цієї категорії справ підлягають застосуванню положення Кодексу адміністративного судочинства України і дана справа не повинна розглядатись у Господарському суді Житомирської області.

З огляду на вказані заперечення відповідача, суд зазначає, що за ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, визначених ст.19 КАС України.

Враховуючи суб`єктний склад, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

З приводу заперечень відповідача щодо стягнення відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаних за період навчальних зборів, які ґрунтуються на пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 726, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, а постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" скасовано карантин з 30.06.2023.

Водночас за приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Через військову агресію Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022). Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Отже, на час дії на території України карантину, а також воєнного стану (діє і дотепер) строки, визначені статтями 257 Цивільного кодексу України, були продовжені та не спливли.

З огляду на те, що строк позовної давності продовжувався на строк дії карантину та продовжується на період дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності за вказаними позовними вимогами.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 33827,67 грн відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаних.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго" (01132, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ід. код 00100227):

- 33827,67 грн відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаних;

- 2422,40 грн витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.12.24

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

- позивачу, відповідачу та третій особі через систему "Електронний суд".