номер провадження справи 4/173/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2024 справа № 908/2340/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Запорізького обласного центру зайнятості (69126, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 56А)

до відповідача Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 15)

про стягнення 64238,03 грн.

02.09.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна вих. № 1893/01-22 від 27.08.2024 (вх. № 2574/08-07/24 від 02.09.2024) Запорізького обласного центру зайнятості, м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ, м. Запоріжжя про стягнення 64238,03 грн. компенсаційних виплат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 справу № 908/2340/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.04.2024, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2340/24 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/173/24, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було порушено пункт 3 Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 № 331 (далі Порядок). За доводами позивача, надана відповідачу за період з серпня по грудень 2023 року компенсація витрат на оплату робітникам, якими відпрацьовано неповний робочий місяць підлягає перерахунку, а зайво витрачені кошти поверненню. Згідно із актом № 99 від 11.04.2024 перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, та дотримання критеріїв надання такої компенсації, з урахуванням суми самостійно повернутих коштів поверненню підлягають кошти в сумі 64238,03 грн. Посилаючись на приписи ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядок надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затверджений постановою КМУ від 20.03.2022 № 331, позивач просив позов задовольнити.

Від відповідача 24.09.2024 (в межах визначеного судом строку) надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що обласний центр зайнятості в ході перевірки АТ «МОТОР СІЧ» у період 01.08.2023 по 29.12.2023 використав норми порядку відшкодування компенсації витрат на оплату праці із змінами, внесеними Постановою КМУ №1390, які набрали чинність лише 31.12.2023 року. Пунктом 3 постанови КМУ від 20 березня 2022 року № 331 в редакції від 06.06.2023 передбачалось, що компенсація витрат надається у розмірі 6700 гривень щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення. За твердженням відповідача Порядок саме в цій редакції встановлював можливість отримання роботодавцем компенсації в розмірі чітко затвердженої суми навіть за працівників які працюють на підприємстві неповний робочий час. Також відповідач відзначив, що позивачем не зроблено будь-якого посилання на приписи законодавства, що містить наведені ним в позовній заяві пояснення щодо необхідності проведення перерахунку виплаченої компенсації витрат та повернення надмірно сплачених коштів. Відповідач просив в позові відмовити.

Позивач 04.10.2024 надав відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача заперечив та зазначив наступне. Статтею 51 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) передбачено встановлення певним категоріям працівників скорочену тривалість робочого часу. На відміну від виконання роботи працівником на умовах скороченої тривалості робочого часу оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Відповідно до абзацу другого пункту 3 Порядку №331, у разі коли компенсація витрат надається за неповний місяць, розмір компенсації за такий період обчислюється шляхом ділення розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом, на кількість робочих днів місяця (або кількість годин у разі погодинного обліку робочого часу), установлених законодавством, та множення отриманого в результаті ділення розміру на кількість робочих днів (або кількість годин), за які надається компенсація витрат. Аналогічної думки дотримується Міністерство економіки України, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері праці та зайнятості населення, (далі Мінекономіки) в своєму листі № 4803-08/48556-03 від 08.07.2024 року «Щодо розгляду листа Державного центру зайнятості від 07.06.2024 №33/1022/4717-24». Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку № 331 в редакції до 30.12.2023) передбачалося, що компенсація витрат надається роботодавцю у розмірі 6700 гривень (у розмірі мінімальної заробітної плати, установленої Законом України «Про Державний Бюджет України на 2023 рік» на місяць, за який нараховується роботодавцем заробітна плата працівнику) щомісяця. Позивач вважає, що такий розмір компенсації витрат на оплату праці надавався роботодавцю у разі, якщо працівником відпрацьовано повний місяць (тобто усі робочі дні (або усі години у разі погодинного обліку робочого часу) такого календарного місяця). Разом з тим, якщо працівником відпрацьовано не усі робочі дні (усі години) календарного місця, за який надається компенсація витрат, розмір компенсації необхідно розраховувати пропорційно кількості робочих днів (або кількості годин) відпрацьованих працівником, за які надається компенсація витрат. Отже, у разі, коли роботодавцем вже отримано компенсацію витрат без врахування зазначеного положення, у тому числі за періоди з серпня 2023 року по листопад 2023 року (до набрання чинності постанови № 1390), які вже профінансовані центром зайнятості, необхідно зробити перерахунок виплаченої компенсації витрат та повернути до центру зайнятості надмірно сплачені кошти.

Також позивачем 31.10.2024 надано суду клопотання про долучення доказів, а саме: копії листа Державного центру зайнятості № 33/1022/7582-24 від 20.09.2024 та листа Міністерства економіки України № 4803-08/74956-03 від 18.10.2024.

Судом клопотання позивача про долучення доказів задоволено.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи № 908/2340/24 дозволяють здійснити її розгляд по суті.

З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зважаючи на закінчення строків розгляду справи, запровадження воєнного стану на території України, ведення бойових дій на території Запорізької області, інтенсивні ракетні та артилерійські обстріли м. Запоріжжя з початку військової агресії РФ по теперішній час, що загрожувало життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду в умовах збройної агресії проти України, рішення прийнято без його проголошення 13.12.2024.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Запорізький обласний центр зайнятості є державною установою в централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, яка виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Про зайнятість населення.

До Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості звернулось ПАТ «Мотор Січ» із заявами про надання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні.

Наказами Запорізького обласного центра зайнятості від 08.09.2023 № 420-о, від 19.10.2023 № 496-о та від 13.11.2023 № 543-о прийнято рішення про надання та здійснення оплати ПАТ «Мотор Січ» компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні на суму 234500,00 грн., 107200,00 грн. та 180900,00 грн., відповідно Кошти перераховані роботодавцю.

В період з 02.04.2024 по 11.04.2024 відповідно до направлення 8 від 26.03.2024 року та на підставі п. 18 Порядку спеціалістами Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості проведено перевірку даних, що є підставою для надання компенсації витрат за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб АТ «МОТОР СІЧ». Перевірці підлягали дані про нараховану заробітну плату та відпрацьований час по 40 особам, відомості по яким подані АТ «МОТОР СІЧ» до ОЦЗ в період з 01.08.2023 по 29.12.2023.

За результатам перевірки складаний акт перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні № 99 від 11.04.2024 встановлено, що отримані суми компенсації на оплату праці за працевлаштування осіб з числа переміщених осіб, з урахуванням самостійно повернутих, кошти в сумі 64 238,03 грн. підлягають добровільному поверненню, як зайво витрачені кошти протягом 5 робочих дів з дати отримання акту перевірки.

АТ «Мотор Січ» акт перевірки отриманий 16.04.2024.

Запорізькою філією Запорізького обласного центру зайнятості 30.04.2024 отримано заперечення АТ «Мотор Січ» за вих. № ГБ-4030 від 22.04.2024 до Акту перевірки від 11.04.2024 № 99, в яких підприємство заперечило проти висновків перевірки та визнало їх необ`єктивними.

На адресу відповідача ЗОЦЗ направлено відповідь № 2319/03/04-15 від 05.05.2024 на заперечення відповідача та додаткову відповідь № 2319/03/04-15 від 05.06.2024.

У зв`язку із неповерненням відповідачем коштів за висновками Акта перевірки у добровільному порядку на його адресу позивачем направлено претензію № 1522/01-22 від 19.07.2024 щодо сплати 64238,03 грн.

У відповіді на претензію №СПЗ-7472 від 31.07.2024 АТ «Мотор Січ» вимоги позивача не визнало.

Неповернення коштів відповідачем за висновками Акта перевірки у добровільному порядку стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи (п. 19. ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно із п. 18 Порядку центр зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання роботодавцем. Перевірка може бути проведена за місцезнаходженням роботодавця або у приміщенні центру зайнятості. Роботодавець зобов`язаний допустити працівників центру зайнятості до проведення перевірки, а в разі її проведення у приміщенні центру зайнятості - подати відповідні документи. Центр зайнятості контролює використання коштів, що перераховуються роботодавцю як компенсація витрат, та здійснює моніторинг збереження зайнятості працівників шляхом проведення відповідної перевірки протягом 180 календарних днів після останньої виплати такої компенсації та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, зокрема в письмовій формі.

Умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні визначені Порядком надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 331 від 20.03.2022 (тут і надалі - Порядок, в редакції, що діяла на момент здійснення перевірки).

За п. 1 Порядку цей Порядок визначає умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб (зокрема тих працівників, які отримали довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи після працевлаштування) внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні (далі - компенсація витрат) за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) та інших джерел, не заборонених законодавством. Для цілей цього Порядку під терміном внутрішньо переміщена особа розуміється особа, яка після введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні воєнного стану отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Порядок подання заяви, перевірки роботодавця, прийняття рішення тощо врегульований п. 4-9 Порядку №331.

Приписами п. 3 Порядку унормовано, що компенсація витрат надається у розмірі 6700 гривень щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення. Загальна тривалість надання компенсації витрат не може перевищувати двох місяців з дня працевлаштування особи на умовах, передбачених п. 2 цього Порядку.

Обставини справи свідчать, що за зверненням АТ «Мотор Січ» Згідно із наказами Запорізького обласного центра зайнятості відповідачу перераховано компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні на загальну суму 522600,00 грн.

За доводами позивача, у зв`язку із порушенням відповідачем пункту 3 Порядку щодо використання компенсації витрат на оплату робітникам, якими відпрацьовано неповний робочий місяць, за період з серпня по грудень 2023 року, зайво витрачені кошти в сумі 64238,03 грн. підлягають поверненню. При цьому позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 3 Порядку № 331 в редакції Постанови КМУ № 1390 від 27.12.2023.

Постановою КМУ № 1390 від 27.12.2023 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань зайнятості населення (набрання чинності 30.12.2023) серед іншого внесені зміни до Порядку № 331.

Пункт 3 Порядку № 331 викладено в наступній редакції: «Компенсація витрат надається у розмірі мінімальної заробітної плати, установленої законом, або обчисленої з неї відповідної суми у разі, коли особа, визначена пунктом 1 цього Порядку, працювала неповний місяць, щомісяця протягом тривалості надання компенсації витрат,що визначається абзацом третім цього пункту, за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення.

У разі коли компенсація витрат надається за неповний місяць, розмір компенсації за такий період обчислюється шляхом ділення розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом, на кількість робочих днів місяця (або кількість годин у разі погодинного обліку робочого часу), встановлених законодавством, та множення отриманого в результаті ділення розміру на кількість робочих днів (або кількість годин), за які надається компенсація витрат.

Загальна тривалість надання компенсації витрат не може перевищувати трьох місяців, а для осіб з інвалідністю з числа внутрішньо переміщених осіб - шести місяців з дня працевлаштування особи на умовах, передбачених пунктом 2 цього Порядку.

Фінансування компенсації витрат здійснюється в межах коштів, передбачених на зазначені цілі в бюджеті Фонду, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством».

Однак, доводи позивача щодо застосування Порядку № 331 у редакції, яка набрала чинності з 30.12.202, суд визнав необґрунтованими.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Отже, загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до правовідносин чи до певної події застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому Запорізька філія Запорізького обласного центру зайнятості при здійсненні перевірки АТ «Мотор Січ» щодо компенсації витрат за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб за період з 01.08.2023 по 29.12.2023, мав керуватися Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20.03.2022 № 331 в редакціє, що діяла до 30.12.2023.

Щодо доводів позивача, що Порядок № 331 передбачає розмір компенсації витрат на оплату праці надавався роботодавцю у разі, якщо працівником відпрацьовано повний місяць (усі робочі дні або усі години погодинного обліку робочого часу) такого календарного місяця суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку, в редакції на момент здійснення перевірки, компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами (за винятком надавачів соціальних послуг), фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), зокрема за сумісництвом.

Згідно ст. 1021 Кодексу законів про працю України, сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи. Отже, робота за сумісництвом передбачає роботу в режимі неповного робочого часу.

Пунктом 3 Порядку № 331 в редакції від 06.06.2023 визначено, що компенсація витрат надається у фіксованому розмірі - 6700 гривень щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення. Тобто, Порядок саме в цій редакції передбачає отримання роботодавцем компенсації в розмірі чітко затвердженої суми навіть за працівників які працюють на підприємстві неповний робочий час.

У періоді, що відображений в Акті № 99 від 11.04.2024 та за який здійснювалась перевірка, згідно положень Порядку № 331, при компенсації витрат на оплату праці внутрішньо переміщених осіб, була відсутня прив`язка до поняття «мінімальна заробітна плата» та «неповний місяць», а була встановлена тверда сума компенсації за кожну працевлаштовану особу.

Єдиною підставою для обчислення суми компенсації відповідно до фактично відпрацьованого працівником часу, було припинення трудових відносин з працівником до завершення строку виплати компенсації (пункт 11 Порядку).

Також суд зауважує, що звертаючись з даним позовом позивач не навів жодної норми закону щодо правової природи заявленої до стягнення суми та підстав її стягнення.

Водночас, за відсутності підстав для зворотної дії в часі Порядку № 331 в редакції, яка набрала чинності з 30.12.2023, отримані АТ «Мотор Січ» від Запорізького обласного центру зайнятості у період з серпня по грудень 2023 року кошти в якості компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні не є ані зайво перерахованими, ані безпідставно отриманими коштами.

Враховуючи вищевикладене, суд визнав, що матеріалами справи не підтверджено факту порушення відповідачем п. 3 Положення № 311 щодо компенсаційних виплат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, тому підстави для визнання обґрунтованими вимог позивача про стягнення 64238,03 грн. зайво витрачених відповідачем коштів у суду відсутні.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994; пункт 29).

Позивачем наявності підстав для виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення отриманих в якості компенсації витрат за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб АТ «МОТОР СІЧ» у розмірі 64238,03 грн. не доведено.

З урахуванням викладеного суд відмовляє у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 123, 129, 233, 236-242, 247-250 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст.240, 241 ГПК України 13.12.2024.

Суддя Н. Г. Зінченко