ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.12.2024 Справа № 914/191/23

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Чорній І.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом:Заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави, м.Львів;
до відповідача-1:Львівської міської ради, м.Львів;
до відповідача-2:Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Винники, Львівська область;
про:визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав

Представники сторін:

від прокуратури (позивача): Леонтьєва Н.Т. - прокурор;

від відповідача-1: Пилип`як Х.І. представник;

від відповідача-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави, м. Львів звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Львівської міської ради, м. Львів та Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Винники, Львівська область про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав.

Хід розгляду справи викладено в наявних в матеріалах справи ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Представник прокуратури в підготовче засідання 05.12.2024 з`явився, підтримав позовні вимоги. Також зазначив, що ним повідомлено всі обставини у справі, подано всі наявні докази та не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник відповідача-1 в підготовче засідання 05.12.2024 з`явився, не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідач-2 явку уповноваженого представника в підготовче засідання 05.12.2024 не забезпечив.

Відповідач-2 подав клопотання про закриття провадження у справі (вх. №13800/23 від 01.06.2023) у зв`язку з відсутністю спору у справі, оскільки позивач і відповідач збігаються (п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України), а також у зв`язку з тим, що Львівська міська рада не є правонаступником Рясне-Руської сільської ради (п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України). При цьому відповідач-2 посилається на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду №640/15962/20 від 15.08.2023, в якій суд відхилив доводи скаржника про необхідність заміни Рясне-Руської сільської ради на Львівську міську раду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовані спірні питання.

Відповідач-2 посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19. З цього приводу суд звертає увагу відповідача-2 на пункти 7.6-7.9 цієї постанови:

« 7.6. У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Харківській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області).

7.7. Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.

7.8. Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13.11.2019 року у справі № 826/3115/17.

7.9. Разом з тим позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (див. пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18)».

За результатами розгляду справи № 922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду не закрила провадження у справі (про що клопоче відповідач-2 у цій справі), а відмовила у задоволенні відповідної позовної вимоги прокурора до ГУ Держземагентства у Харківській області.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказане, суд, застосовуючи до спірних правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 зазначила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

Отже, звернення прокурора в інтересах держави з позовом до органу місцевого самоврядування, який ухвалив оскаржуване рішення, є правомірним та не має наслідком закриття провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Більше того, суд звертає увагу на те, що у справі № 914/191/23 заявлено дві позовні вимоги: про визнання недійсним рішення та про скасування державної реєстрації прав, здійсненої на підставі такого рішення. Якщо перша позовна вимога стосується відповідача-1, то друга позовна вимога відповідача-2 (який не є державою). Можливе закриття провадження у справі в цілому призвело б до неможливості вирішення спору стосовно другої позовної вимоги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо припинено юридичну особу, яка була однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» (далі Розпорядження № 718-р) Рясне-Руську сільську раду включено до складу Львівської ОТГ з адміністративним центром у місті Львові.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.12.2020 № 6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади», керуючись, серед іншого, розпорядженням №718-р, визнано Львівську міську раду правонаступником всього майна, прав та обов`язків Рясне-Руської територіальної громади.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.12.2020 №7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради», враховуючи розпорядження №718-р та інші нормативно-правові акти, Рясне-Руську сільську раду припинено шляхом приєднання до Львівської міської ради.

Рішенням від 23.12.2021 у справі №640/15962/20 Окружний адміністративний суд міста Києва визнав протиправним та скасував розпорядження №718-р у частині включення Рясне-Руської сільської ради до складу Львівської ОТГ з адміністративним центром у місті Львові. Постановою від 27.05.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив без змін це рішення. Постановою від 15.08.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасував зазначені вище судові рішення судів попередніх інстанцій, справу № 640/15962/20 скерував до Київського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою від 16.01.2024 Київський окружний адміністративний суд закрив провадження у справі, оскільки у справі відсутній правосуб`єктний позивач у зв`язку з припиненням Рясне-Руської сільської ради як юридичної особи. Постановою від 18.07.2024 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив без змін ухвалу від 16.01.2024.

Відповідач-2 у письмових поясненнях до заяви про закриття провадження зазначив, що оскільки суди адміністративної юрисдикції встановили відсутність підстав для заміни Рясне-Руської сільської ради на правонаступника Львівську міську раду, провадження у справі №914/191/23 також підлягає закриттю.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача-2 з огляду на таке.

За результатами розгляду справи №640/15962/20 суди дійшли висновку про відсутність достатніх процесуальних підстав для заміни сторони позивача на новоутворений орган місцевого самоврядування в процесі добровільного об`єднання територіальних громад, адже фактично позивач у таких правовідносинах оскаржує свою ліквідацію як органу місцевого самоврядування шляхом включення до складу новоутвореної ради (територіальної громади).

У справі №914/191/23 питання процесуального правонаступництва не постає. Прокурор як позивач у цій справі самостійно визначає тих осіб (відповідачів), які на його думку порушують відповідні права та інтереси. Питання матеріального правонаступництва є предметом дослідження в ході розгляду справи по суті.

Отже, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, відповідачем-2 було подано клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №13802/23 від 01.06.2023) у зв`язку з відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави. Зокрема, відповідно до статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» органом, уповноваженим державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, є Департамент містобудування Львівської міської ради. Натомість прокурор пред`явив позов самостійно, не зазначивши уповноваженого органу, позбавивши його можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Отже, прокурором не дотримано порядку здійснення представництва, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та не підтверджено підстав представництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту. Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави (п. 33, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17). Зважаючи на вказане, прокурор управі звертатися з позовною заявою про захист інтересів територіальної громади частини Українського народу.

Первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття Рясне-Руською сільською радою оскаржуваного рішення, прокурор правомірно звернувся до суду як самостійний позивач, визначивши Львівську міську раду відповідачем, вважаючи, що така є правонаступником Рясне-Руської сільської ради. Адже ГПК України не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу (позивача та відповідача) в одній особі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та від 07.09.2020 у справі № 917/468/19.

Про правомірність звернення прокурора в інтересах держави як самостійного позивача у випадку коли орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником таких правовідносин і сам порушує інтереси держави, зробила висновок Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18.

Щодо посилання відповідача-2 на Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», то згідно з преамбулою вказаного Закону останній визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля. Натомість спірні правовідносини стосуються правомочності власника земельної ділянки розпоряджатися нею. Зважаючи на вказане, Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» не підлягає застосуванню при визначенні особи, уповноваженої державою для здійснення відповідних функцій. Тому Департамент містобудування Львівської міської ради не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд установив наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо до звернення до суду прокурор повинен повідомити про це особу, яку представлятиме у суді (позивача).

Визначений ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернуто (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18).

Отже, оскільки у цій справі позивачем є сам прокурор, він не повинен повідомляти майбутнього відповідача (яким визначено Львівську міську раду) про подання позову.

Відповідачем-2 також було подано заяву про залишення позовної заяви без руху (вх. №27646/224 від 14.11.2024). Подану заяву мотивує тим, що окремо сформульована позовна вимога про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку є майновою. Це пояснюється тим, що у разі задоволення такої вимоги відбудеться державна реєстрація змін чи набуття речових прав на земельну ділянку. Отже, за таку вимогу прокурор повинен був сплатити судовий у розмірі 1,5 % ціни позову (вартості земельної ділянки). Оскільки прокурор при зверненні до суду сплатив судовий збір за цю вимогу як немайнову, існують підстави для залишення позовної заяви без руху.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначала, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суть державної реєстрації прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, від 06.10.2021 у справі № 910/13574/20 та від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.

Отже, оскільки реєстраційні дії не є юридичними підставами виникнення, зміни та припинення права власності, тому відсутні підстави стверджувати про майновий характер вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача-2 на правовий висновок, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20), оскільки така ухвалена за інших обставин. Важливим є й те, що у вказаній постанові Велика Палата не зазначала про майновий характер позовних вимог про скасування державної реєстрації речових прав.

Таким чином, клопотання відповідача-2 про залишення позовної заяви без руху задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідач-2 подав заяву про залишення позову без розгляду (вх. №4228/24 від 14.11.2024). Підставою для залишення позовної заяви без розгляду відповідач-2 визначає відсутність у заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Голоюха В.І. процесуальної дієздатності та повноважень на підписання позову та представництва у цій справі. Згідно з наказом керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області «Про розподіл обов`язків між працівниками окружної прокуратури» від 22.12.2022 №41 такими повноваженнями наділений прокурор окружної прокуратури Івасівка О.З.

Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву у цій справі підписав заступник керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області Голоюх Віктор Іванович.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» однією з форм такого представництва є звернення прокурора до суду із позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Пунктом 6.1 наказу Генерального прокурора №389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» (в редакції, чинній на момент подання позову) встановлено позови (заяви) надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його перших заступників та заступників, керівників обласних, окружних прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

Зважаючи на вищенаведені положення, повноваження на підписання позовних заяв мають заступники керівників окружних прокуратур, а не прокурори таких прокуратур. Тому твердження відповідача-2 є безпідставними.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяві відповідача-2 про залишення позову без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 177 ГПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У зв`язку з відсутністю підстав для відкладення підготовчого засідання чи оголошення в ньому перерви, враховуючи те, що судом у підготовчому засіданні вчинено всі дії, визначенні ст. 182 ГПК України, суд дійшов висновку закрити підготовче провадження у справі № 914/191/23 та призначити справу до судового розгляду по суті.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 46, 182, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання відповідача-2 про закриття провадження (вх. №13800/23 від 01.06.2023) відмовити.

2. В задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду (вх. №13802/23 від 01.06.2023) відмовити.

3. В задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позовної заяви без руху (вх. №27646/224 від 14.11.2024) відмовити.

4. В задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду (вх. №4228/24 від 14.11.2024) відмовити.

5. Закрити підготовче провадження у справі.

6. Призначити справу до судового розгляду по суті на 23.12.2024 р. о 11:30 год.

7. Явка повноважних представників сторін в судове засідання обов`язкова.

8. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

9. Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

10. Звернути увагу сторін на те, що відповідно до ст.135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, за ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Суддя Мазовіта А.Б.