ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2024 р. Справа№ 910/18154/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання : Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Боричевський В.М.

від відповідача: Єфремов В.О.; Акуленко А.В.

від третьої особи: не прибув;

при розгляді апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024, повний текст рішення складено 15.08.2024

у справі № 910/18154/23 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України

про стягнення 347 804 187,99 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 347 804 187,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2295/02/21 від 15.09.2021, в частині здійснення розрахунків.

Рішенням Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» заборгованість у розмірі 47 438 839 грн 16 коп, 3% річних у розмірі 23 368 647 грн 96 коп, інфляційні втрати у розмірі 76 332 734 грн 78 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 230 грн 66 коп. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 190 783 449,13 грн закрито. В іншій частині позову відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення Північним апеляційним господарським судом; відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що враховуючи підп. 2 п. 8 Положення, своєчасність та повнота оплати послуг постачальників універсальних послуг ставиться у залежність з своєчасністю та повнотою оплати постачальниками універсальних послуг електричної енергії, придбаною у ДП «НАЕК «Енергоатом» на виконання Положення, тому, наявність заборгованості ПУП перед ДП «НАЕК «Енергоатом» є відкладальною обставиною в розумінні законодавства.

Скаржник наголошує, що відсутній взаємозв`язок між фактом проведення чи не проведення обумовлених електронних аукціонів та розрахунками між учасниками ПСО, адже відкладальна обставина стосується виключно строку виконання грошових зобов`язань між постачальниками універсальних послуг та гарантованим покупцем.

На думку скаржника, судом першої інстанції залишено поза увагою яким чином вливає проведення чи не проведення електронних аукціонів на розрахунки за договором між ПУП та ДП «НАЕК «Енергоатом».

Скаржник зазначає, що у зв`язку з наявною заборгованістю відповідача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» настала відкладальна обставина, отже, визначені п. 7 Договору строки, не визначали строку виконання грошових зобов`язань, а строк настання грошових зобов`язань гарантованого покупця наставав після припинення відкладальною обставини.

Скаржник вказує, що жодним спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 не встановлено, що інфляційні втрати нараховуються за неповний місяць прострочення виконання зобов`язання. Оскільки нарахування інфляційних втрат здійснено позивачем за періоди, в яких прострочення, на думку скаржника, складало менше місяця, такі нарахування є неправомірними.

На думку скаржника, позивач нарахував, а суд стягнув 3% річних та інфляційних втрат на фактично не наданий позивачем обсяг послуг відповідачу.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, не містить належного обґрунтування, ґрунтується на явно надуманих і необ`єктивних висновках, які спростовуються матеріалами справи, без надання оцінки доводам та аргументам гарантованого покупця, тому вказане судове рішення підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що на його думку, відкладальна обставина, яка передбачена Положенням про ПСО, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, крім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 910/1294/23. Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач мав перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергію, закуплену саме за результатами проведення електронних аукціонів. Отже, на переконання позивача, в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО.

На переконання позивача, доводи, що інфляційні втрати слід нараховували лише у випадку, якщо прострочення триває повний місяць, є помилковими, оскільки у пункті 38.2 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Об`єднана палата ВС визначила методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Також, на переконання позивача, є необґрунтованими доводи скаржника про те, що позивач, нібито, систематично завищував планові розрахунки вартості послуги. По-перше, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначеного доводу відповідача, по-друге, той факт, що відповідач хоча й із запізненням, але оплачував планову вартість послуги протягом усього спірного періоду, свідчить про визнання відповідачем правильності дій позивача щодо розрахунку планової вартості послуги до моменту виникнення між сторонами цього судового спору; по-третє, протягом спірного періоду відповідач жодного разу не оскаржував дії позивача щодо визначення планової вартості послуги.

Відповідач, здійснюючи зарахування зустрічних однорідних вимог та одночасно, стверджуючи, що строк виконання зобов`язань по договору не настав в силу існування відкладальної обставини, суперечить своїй попередній поведінці, оскільки цивільне законодавство України не дозволяє припинити зарахуванням зобов`язання, строк виконання якого не настав (ст. 601 ЦК України).

Позивач зазначає, що за змістом доводів апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції статті 625 ЦК України та висловлює незгоду з судовим рішенням в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з одного боку стверджуючи про відсутність правових підстав для здійснення таких нарахувань взагалі, але у той же час посилається на те, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично невірним. При цьому позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач не надавав контррозрахунок відповідних нарахувань під час розгляду справи судом першої інстанції, а ґрунтував свою позицію тільки на доводах про неможливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 ЦК України у зв`язку з існуванням відкладальної обставини.

Також позивач зазначає, що сума судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 150 000,00 грн та складається із витрат на професійну правничу допомогу, а докази розміру витрат на професійну правничу допомогу, які ТОВ «Волиньелектрозбут» сплатило або має сплатити, будуть надані господарському суду у строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Узагальнені доводи додаткових пояснень у справі

Відповідач у додаткових поясненнях вказав на те, що як вбачається з порядку розрахунків Гарантований покупець здійснює оплату послуги позивача у шість етапів, 5 з яких - авансові платежі, а шостий - за фактично надану послугу. Крім того, відповідно до абз. 8 п. 7 Договору, у разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, таких платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

На думку відповідача, враховуючи те, що акти приймання-передачі Послуг підписувались останнім днем календарного місяця, то саме у вказаний момент у відповідача припинялись зобов`язання щодо оплати прогнозних етапів послуги, натомість, позивачем нараховуються 3% річних та інфляційні втрати за період, після заміни прогнозних обсягів на фактичні, що є неправомірним. Неправомірно нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, якщо боргу у розмірі між прогнозним обсягом та фактичним немає і Гарантований покупець після визначення обсягу фактично наданої послуги у розмірі меншому ніж прогнозований, не має зобов`язання по сплаті грошових коштів у прогнозному обсязі та навпаки у позивача виникає обов`язок повернути надлишково сплачені грошові кошти (різницю). Наведене вище дає підстави для нелогічного висновку, що позивач просить суд стягнути його матеріальні втрати як кредитора від знецінення грошових коштів на які він не має права оскільки наданий ним прогнозний обсяг послуги у відповідний розрахунковий місяць є меншим фактичному та відповідно він не має об`єктивного права на отримання різниці між прогнозних обсягом послуги та її фактичним розміром. А оскільки він не має права на отримання цих коштів, відповідно до умов договору та вимог законодавства, то у нього не можуть виникнути втрати від їх знецінення. Також відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 910/1083/23.

Як вбачається з розрахунків доданих позивачем до позовної заяви, визначення бази нарахування в періодах, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено без визначення обсягу щомісячного зобов`язання (помісячної розбивки), а здійснюється за принципом накопичування, в цілому, за договором за період з березня 2022 року по грудень 2022 року, що з урахуванням положень п. 4 договору дає підстави стверджувати, що такий розрахунок, є змістовно невірними.

На думку відповідача, п`ятий платіж, який відповідно до умов договору здійснюється у строк до 21 (включно) числа розрахункового не може нараховуватися інфляція за поточний місяць, а також не може нараховуватися на четвертий платіж, який відповідно до умов договору здійснюється у строк до 15 (включно) числа розрахункового місяця, якщо у відповідному місяці 30 днів та менше (у випадку лютого), а також у випадку коли 15 число припадає на вихідний/святковий, оскільки у такому разі прострочення не триває більше 15 днів, а або дорівнює 15 днів, або є ще менш тривалим.

Відповідач вважає, що суми нарахувань, які можуть бути розглянуті судом з урахуванням принципу диспозитивної (в межах заявлених позовних вимог), у відповідності до ч. 2 ст. 237 ГПК України, складає 20 691 518,65 грн 3% річних та 36 199 280,81 грн інфляційних втрат. З огляду на це, не зважаючи на те, що відповідно до контррозрахунку розмір інфляційних нарахувань за березень та вересень 2022, а також 3% річних за березень-червень, вересень, листопад-грудень 2022 року є більшим ніж заявлений Позивачем їх розмір, суд обмежений сумами визначеними саме позивачем та не може в цій частині стягнути суму більшу ніж за відповідний місяць заявив свої вимоги позивач.

Позивач у поясненнях від 05.11.2024 вказав на те, що Верховний Суд у постанові у справі № 910/1083/23 не робив жодних висновків щодо тлумачення, зокрема пункту 7 укладеного між сторонами цього спору договору, а лише констатував обов`язок апеляційного суду перевірити доводи відповідача щодо бази нарахування.

Також позивач наголошує на тому, що усі п`ять планових платежів повинні бути сплачені до моменту підписання акту приймання-передачі послуги за розрахунковий місяць. При цьому жодним пунктом договору не передбачено звільнення відповідача від оплати планових платежів із закінченням розрахункового місяця (до прикладу, 30 чи 31 числа розрахункового місяця). Контррозрахунок є помилковим, не підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/18154/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 1 409 100,00 грн.

17.09.2024 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію № 952 від 16.09.2024, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 1 409 100,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23. Призначено справу № 910/18154/23 до розгляду у судовому засіданні 22.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 21.10.2024, для розгляду справи № 910/18154/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 прийнято справу № 910/18154/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Демидова А.М.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, оголошено перерву у розгляді справи № 910/18154/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 до 05.11.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 04.11.2024, для розгляду справи № 910/18154/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 прийнято справу № 910/18154/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Демидова А.М.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, оголошено перерву у розгляді справи № 910/18154/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 до 19.11.2024.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, періодичні відключення електроживлення, тимчасові непрацездатності суддів та перебування суддів у відпустках, зміни складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/18154/23 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представники відповідача у судовому засіданні 19.11.2024 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 19.11.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 15.09.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2295/02/21 (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язується надавати відповідачу послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а відповідач зобов`язується отримувати надані позивачем послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою КМУ від 05.06.2019 № 483.

Відповідно до п. 4 договору загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються позивачем кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5 та п. 6 договору прогнозована вартість послуг у відповідному місяці розраховується позивачем відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

До 15 числа місяця що передує розрахунковому періоду, позивач надсилає на електронні адреси відповідача інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

За умовами п. 7 договору оплата позивачу вартості послуг здійснюється відповідачем шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача таким чином:

- перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

У відповідності до пунктів 8-9 договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

До 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, позивач надсилає на електронні адреси відповідача інформацію за формами, наведеними у додатках № 1-4 цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

У пункті 10 договору визначено, що факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Позивач надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, відповідачу з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді.

Відповідач розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає позивачу обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені.

Позивач надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, відповідачу поштою або передає через уповноваженого представника позивача два примірники підписаних зі своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Відповідач протягом 3 робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу позивача.

У пунктів 12 договору визначено, що відповідач зобов`язаний, зокрема здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному пунктом 7 цього договору.

Виконуючи умови договору, позивач щомісячно до 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, направляв в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису інформацію за формами наведеними у додатках 2-5 до договору з метою визначення прогнозної вартості послуг у відповідному розрахунковому місяці за період з липня по вересень 2023 року.

На виконання п. 10 Договору сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акти приймання-передачі послуг від 31.07.2023 на суму 218 367 059,90 грн, від 31.08.2023 на суму 251 205 199,96 грн, від 30.09.2023 на суму 283 798 324,34 грн.

Позивач зазначає, що виконав взяті на себе за договором зобов`язання належним чином, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату послуг своєчасно та у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 238 222 288,29 грн за період липень-вересень 2023 року.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 23 368 647,96 грн та інфляційні втрати у розмірі 86 213 251,74 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що відповідно до умов договору та підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483, існує відкладальна обставина, яка звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги. Також відповідач зазначає, що позивачем здійснено невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежем згідно Договору, які виникали у відповідача у останній день календарного місяця, у який сторонами підписувались акти приймання-передачі. Крім того, відповідач зазначає, що база для нарахування 3% річних та інфляційних втрат перевищує як прогнозовану, так і фактичну вартість послуг із забезпечення доступності електричної енергії, а також включено до періоду нарахування дні оплати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, за умовами п. 7 договору оплата позивачу вартості послуг здійснюється відповідачем шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача таким чином:

- перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами без заперечень та зауважень складено та підписано Акти приймання-передачі послуг від 31.07.2023 на суму 218 367 059,90 грн, від 31.08.2023 на суму 251 205 199,96 грн, від 30.09.2023 на суму 283 798 324,34 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що заборгованість відповідача за період з липня по вересень 2023 року становить 238 222 288,29 грн.

В подальшому, відповідачем, в процесі розгляду справи, частково сплачено позивачу заборгованість згідно із платіжними дорученнями № 332269 від 27.12.2023 на суму 9 194 765,91 грн та № 337432 від 16.01.2024 на суму 3 725 322,46 грн.

Також в процесі розгляду справи, сторонами підписано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.01.2024, відповідно до якого сторони, керуючись ст. 601 ЦК України дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями, зокрема зі сплати заборгованості за липень 2023 року в розмірі 6 501 756,14 грн та за серпень 2023 року в розмірі 113 385 016,24 грн та зазначено, що залишкова заборгованість становить 105 415 427,54 грн та складається із заборгованості в розмірі 105 254 248,07 грн за серпень 2023 року та 16 179,47 грн за вересень 2023 року.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випаду оформлене контрагентами у формі двосторонніх правочинів - актів, які підписані представниками сторін.

Також, після підписання 17.01.2024 Акту зарахування зустрічних однорідних вимог та узгодження сторонами у ньому залишку заборгованості в розмірі 105 415 427,54 грн, відповідачем сплачено частково заборгованість згідно із платіжними інструкціями № 338202 від 19.01.2024 на суму 161 179,47 грн, № 359402 від 25.04.2024 на суму 24 934 169,45 грн, № 359432 від 25.04.2024 на суму 24 934 169,45 грн, № 360222 від 26.04.2024 на суму 6 027 979,08 грн та № 370840 від 23.05.2024 на суму 1 919 090,93 грн.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, в процесі розгляду справи, відповідачем погашено заборгованість за період з липня по вересень 2023 року в розмірі 190 783 449,13 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 190 783 449,13 грн, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем за договором за період липень-вересень 2023 року на момент розгляду справи по суті становить 47 438 839,16 грн.

Водночас, доказів на підтвердження оплати заборгованості за спірний період у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Щодо доводів скаржника, що за умовами укладеного між сторонами договору та Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ № 483 від 05.06.2019 передбачено відкладальну обставину у визначенні строку оплати вартості надання ДП «Гарантований покупець» послуг із забезпечення достовірності електричної енергії для побутових споживачів, то колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затверджений постановою КМУ № 483 від 05.06.2019 (далі - Положення про ПСО) передбачено, що гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

Відповідно до п. 5 Положення про ПСО до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у ДП «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Отже, відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів.

Проте, матеріали справи не містять та суду не надано доказів, що позивач має перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергією закупованої за результатами проведення електронних аукціонів.

У постанові від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23 Верховний Суд зазначив, що «вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її не можливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), так як відповідне може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту. При цьому зміст положень наказу Міністерства енергетики України № 114 від 13.03.2022 «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам системи розподілу та постачальникам універсальних послуг» не можна розглядати як такий, що сам по собі скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483 (в редакції постанови КМУ від 11.08.2021 №859), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення. Отже, висновки скаржника про те що, дією наказу Міністерства енергетики України № 114 від 13.03.2022 не скасовується підп. 2 п. 8 Положення, є правильними, але при цьому він не врахував, що у спірних правовідносинах, врегульованих Положенням, також відсутні і підстави для зміни п. 5 того самого Положення відповідним наказом, що було враховано судами попередніх інстанцій у прийнятті рішення».

У цій же постанові Верховний Суд виснував, що системний аналіз зазначених вище положень свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої не було доведено відповідачем».

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність у відповідача грошового зобов`язання зі сплати на користь позивача 47 438 839,16 грн на підставі договору, натомість доказів її погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків за договором за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року включно, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 23 368 647,96 грн. та інфляційні втрати у розмірі 86 213 251,74 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, сторонами без заперечень та зауважень складено та підписано Акти приймання-передачі послуг від 31.03.2022 на суму 278 158 131,61 грн, від 30.04.2022 на суму 229 122 117,34 грн, від 31.05.2022 на суму 163 898 168,41 грн, від 30.06.2022 на суму 177 820 888,30 грн, від 31.08.2022 на суму 212 440 365,31 грн, від 31.07.2022 на суму 209 577 375,31 грн, від 30.09.2022 на суму 238 329 650,65 грн, від 31.10.2022 на суму 307 998 760,54 грн, від 30.11.2022 на суму 330 990 206,59 грн, від 31.12.2022 на суму 376 550 246,69 грн, від 31.01.2023 на суму 376 501 964,95 грн, від 28.02.2023 на суму 351 491 098,54 грн, від 31.03.2023 на суму 380 684 610,96 грн, від 30.04.2023 на суму 352 614 078,24 грн, від 31.05.2023 на суму 293 041 893,06 грн, від 30.06.2023 на суму 201 014 190,36 грн, від 31.07.2023 на суму 218 367 059,90 грн, від 31.08.2023 на суму 251 205 199,96 грн, від 30.09.2023 на суму 283 798 324,34 грн, від 31.10.2023 на суму 366 554 943,72 грн.

Також матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині здійснення розрахунків у визначені договором строки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та обставини щодо прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та порядок його виконання у відповідності до п. 6 Договору, заперечення відповідача щодо того, що позивачем здійснено невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежем згідно договору, які виникали у відповідача у останній день календарного місяця, у який сторонами підписувались акти приймання-передачі, не відповідають як обставинам справи, так і правовідносинам, що склались між сторонами.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що заперечення відповідача щодо того, що база для нарахування 3% річних та інфляційних втрат перевищує як прогнозовану, так і фактичну вартість послуг із забезпечення доступності електричної енергії, а також включено до періоду нарахування дні оплати, є безпідставними, оскільки наведених обставин зі здійсненого позивачем обрахунку 3% річних та інфляційних втрат не вбачається, а база включає в себе в конкретний період не тільки прогнозовану або фактичну вартість за певний період, а і непогашену заборгованість за попередній період, що відповідає інституту застосування ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунки, наявні у матеріалах справи, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 23 368 647,96 грн та інфляційні втрати в розмірі 76 332 734,78 грн, зазначені суми є арифметично вірними.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що суми заборгованості змінювались, в тому числі і від часткових сплат, водночас, перевіривши, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що інфляційні втрати нараховувались на суми заборгованості, які не зменшувались у період, достатній для здійснення таких нарахувань.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі на суму у розмірі 190 783 449,13 грн та наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 47 438 839,16 грн, 3% річних у розмірі 23 368 647,96 грн, інфляційних втрат у розмірі 76 332 734,78 грн, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23, відсутні.

Щодо заяви відповідача, поданої 22.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду про закриття провадження у справі № 910/18154/23, в якій, зокрема, просить закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 13 978 141,67 грн, у зв`язку із частковою сплатою вартості послуг.

Розглянувши заяву відповідача про закриття провадження, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки у тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

У разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то боржник відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/18154/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 10.12.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

А.М. Демидова