ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024м. ДніпроСправа № 904/4455/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Солодухін М.В;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (м. Дніпро)

до Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича (м. Дніпро)

про стягнення пені за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у розмірі 269 280 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.10.2024)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича (далі - відповідач) пеню за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в розмірі 67 320 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 дії Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції, яка була чинна до 01.01.2024), у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт. Вказаним рішенням за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції на відповідача накладений штраф у загальному розмірі 272 000 грн. 00 коп.;

- відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням Відділення, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Отже, строк сплати штрафу, накладеного на відповідача вказаним рішенням, закінчився 01.01.2024;

- не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа - підприємець Леонт`єв Вадим Леонідович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання рішення недійсним;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 у справі №904/109/24 в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича відмовлено у повному обсязі;

- 20.05.2024 Центральним апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження у справі № 904/109/24 за апеляційною скаргою ФОП Леонт`єва В.Л.; станом на 04.10.2024 апеляційне провадження триває;

- позивач зазначає, що рішення є законним та відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (в редакції, яка була чинна до 01.01.2024), є обов`язковим до виконання;

- відповідно до частини 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу. У той же час, відповідач сплатив штраф у розмірі 272 000 грн. 00 коп. лише 04.09.2024;

- відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду;

- нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням, зупинялось на час розгляду справи № 904/109/24 Господарським судом Дніпропетровської області - з 15.01.2024 по 27.03.2024 та з 20.05.2024 (прийняття Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги відповідача до розгляду), апеляційне провадження триває;

- позивачем нарахована пеня за період з 02.01.2024 по 14.01.2024 та з 28.03.2024 по 19.05.2024, яка з урахуванням обмежень статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", складає 67 320 грн. 00 коп. та підлягає сплаті відповідачем.

Ухвалою суду від 10.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2024.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 47694/24 від 14.10.2024), в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 269 280 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 231 грн. 36 коп. В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що при складанні тексту позовної заяви відділенням була допущена арифметична помилка, тому позивач просить вважати вірними наступні розрахунки:

- розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить: 272 000 грн. х 1,5 % = 4 080 грн., де 272 000 грн. - розмір штрафу, накладеного рішенням; 1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції";

- за 66 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить: 4 080 х 66 = 269 280 грн. Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням відділення. Отже, розмір пені становить 269 280 грн. Враховуючи вказане, відділенням додатково сплачено судовий збір у розмірі 808 грн. 96 коп. (платіжна інструкція від 10.10.2024 № 441).

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження (вх. суду № 5085/24 від 05.11.2024), в якому він просить суд відкласти розгляд справи з метою надання часу для викладення власної правової позиції щодо заявлених позовних вимог.

У підготовче засідання 05.11.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом було враховане наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

У вказаному засіданні також було розглянуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, з приводу якої суд зазначив таке.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог подана позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає її до розгляду.

Ухвалою суду від 05.11.2024 підготовче засідання було відкладено на 19.11.2024.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 53549/24 від 19.11.2024), в якому він просить суд поновити процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву та вважати його пропущеним з поважних причин; відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретні докази з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/109/24 було прийняте 27.03.2024. Відповідно до частини 6 статті 233 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Між тим, як убачається з матеріалів справи, повний текст рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/109/24 було складено лише 01.04.2024. У подальшому, 16.04.2024 скаржником було підготовлено та направлено на адресу Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 по справі № 904/109/24. Провадження за апеляційною скаргою було відкрито ухвалою Центральним апеляційного господарського суду від 20.05.2024. Відповідач зазначає, що в даному випадку дії скаржника свідчать про належне виконання ним своїх процесуальних прав та обов`язків щодо своєчасного звернення із апеляційною скаргою у справі № 904/109/24, отже, обставини даної справи не є ідентичними обставинам, встановленим у постанові Верховного Суду, вказаній у позовній заяві позивачем;

- згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Відповідач вважає, що встановлення такого розміру штрафних санкцій (67 320 грн. 00 коп.) не сумісне з принципом розумності, справедливості, та носить не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням для позивача, які б він не отримав за умови відсутності порушень строків виготовлення повного тексту судового рішення, вчасного розподілу судової справи в суді апеляційної інстанції та відкриття апеляційного провадження, тобто обставин, які не залежали від волі та дій відповідача. Відповідач стверджує, що при вирішенні вказаної проблеми, суд повинен спиратись на базовий, основоположний принцип верховенства права, одним з проявів якого є неможливість ситуації, в якій порушення права отримує той самий легітимний наслідок, що й добросовісне додержання правових норм. Оцінюючи дії сторін як добросовісні або недобросовісні, суд повинен виходити з поведінки, очікуваної від учасника цивільного обороту, яка повинна враховувати права і законні інтереси інших учасників обороту. Між тим, поведінка відповідача щодо дотримання строків оскарження є правомірною, тоді як затримка у виготовленні повного тексту рішення сталася не внаслідок нелегітимних дій відповідача, що в свою чергу призвело до нарахування пені у заявленому розмірі;

- відповідач зазначає, що саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту. Також, відповідач просить врахувати, що надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України"). Водночас, під правовим пуризмом у практиці Європейського суду з прав людини розуміється надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносно врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України").

У підготовче засідання 19.11.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом врахований поданий ним відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній повідомлений про розгляд справи судом.

У вказаному засіданні судом було відзначено, що судом задовольняється клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву на позовну заяву, отже з урахуванням подачі відповідачем відзиву на позовну заяву лише 19.11.2024, строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву не закінчився.

Також, судом було зауважено, що у відповідності до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 09.12.2024, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 19.11.2024 строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, а саме: по 08.01.2025 включно; підготовче засідання було відкладено на 10.12.2024.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 54097/24 від 21.11.2024), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на таке:

- Закон України "Про захист економічної конкуренції" не ставить двомісячний строк, відведений на добровільну сплату штрафу, в залежність від судового оскарження або перегляду рішення органами Комітету. Законом України не передбачено переривання чи зупинення двомісячного строку, відведеного для добровільної сплати штрафу, накладеного органами Антимонопольного комітету України, а передбачено лише переривання строку для нарахування пені у зв`язку з оскарженням такого рішення до суду; у свою чергу, положеннями статті 60 вказаного Закону передбачено лише зупинення примусового виконання рішення Антимонопольного комітету України у разі його оскарження в двомісячний строк з дня одержання такого рішення, цей строк є присічним і відновленню не підлягає. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22.01.2020 у справі № 910/4585/19;

- положеннями статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачено переривання чи зупинення двомісячного строку, відведеного для добровільної сплати штрафу, а передбачено лише переривання строку для нарахування пені у зв`язку з оскарженням такого рішення до суду. Аналогічна позиція щодо визначення кінцевого строку для сплати штрафу міститься у постановах Верховного суду від 13.02.2018 у справі №922/4646/16, від 29.05.2018 у справі № 922/3513/17, від 10.04.2018 у справі № 910/14222/17, ВГСУ від 07.12.2016 у справі № 910/11441/16, від 24.03.2016 у справі № 9922/5004/15. Отже, порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу до закінчення визначеного частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячного строку для сплати штрафу не впливає на перебіг та закінчення цього строку, в тому числі не перериває, не зупиняє й не продовжує його. Частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Відповідач не сплатив штраф у термін, визначений частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а відтак за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

У підготовче засідання 10.12.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому останній повідомлений про день, час та місце вказаного засідання належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 19.11.2024 до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 19.11.2024 доставлена до Електронного кабінету представника відповідача (адвоката) - 21.11.2024 (а.с. 111).

У вказаному засіданні судом було відзначено, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 10.10.2024, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої - шостої статті 165 та статті 167 Господарського процесуального кодексу України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідь на відзив на позовну заяву була надіслана позивачем представнику відповідача (адвокату) до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, та доставлена до Електронного кабінету представника відповідача (адвоката) - 21.11.2024 о 09:04 год., що підтверджується наявною в матеріалах справи Квитанцією про доставку документів да зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС № 2102586 (а.с. 118).

Частиною 6 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Враховуючи вказане, граничним строком для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву було 26.11.2024.

Згідно з частиною 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо аргументів позивача, наведених у відповіді на відзив на позовну заяву. У даному випадку додатково надані більше ніж два тижні господарський суд вважав достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважав за доцільне закрити підготовче провадження у даній справі.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Як було зазначено вище, судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем заперечень на відповідь на відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

У той же час, судом встановлено, що станом на 10.12.2024 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченого частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У вказаному засіданні представник позивача повідомив, що ним повідомлені суду всі обставини справи, які йому відомі; надані всі докази, на які він посилаються; матеріали справи не містять нерозглянутих заяв чи клопотань, а також позивачем ним подані всі заяви по суті справи, передбачені частиною 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим представник позивача підтвердив доцільність закриття підготовчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 10.12.2024 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 10.12.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2024.

У судове засідання 17.12.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому відповідач був повідомлений про день, час та місце даного засідання належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 10.12.2024 до Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи його представника (адвоката), на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 10.12.2024 доставлена до Електронного кабінету адвоката відповідача - 10.12.2024 о 19:05 (а.с. 126).

Отже, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.12.2024 вважається врученою відповідачу 11.12.2024.

Жодних клопотань від відповідача до суду не надходило.

З приводу вказаних обставин суд зазначає також таке.

За змістом частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вказане, судом встановлено, що позивач та відповідач були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, від 04.06.2020 у справі № 914/6968/16.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

У судовому засідання 17.12.2024 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву; також у судовому засіданні представником позивача були долучені докази сплати відповідачем штрафу в сумі 272 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 17.12.2024 судом було оголошено зміст відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем у підготовчому провадженні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

При цьому з приводу долучення до матеріалів справи заяв по суті справи та доказів з порушенням строків, визначених нормами Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає таке.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку, звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1975 у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства", заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського Суду з прав людини від 17.01.2012 у справі "Станєв проти Болгарії", заява № 36760/06, пункт 230).

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

На переконання суду, в умовах введення в Україні воєнного стану слід уникати надмірного формалізму та з розумінням ставитись до пропуску процесуальних строків учасниками справи для забезпечення їх права на доступ до правосуддя, оскільки протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 зазначеної Конвенції, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Судом також враховано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В аспекті зазначеного господарський суд вважає за доцільне звернутись також до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, пункт 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, пункт 33, 08.12.2016). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Таким чином, під час прийняття рішення у даній справі судом було враховано та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи на час прийняття рішення у справі доказам та поясненням.

У судовому засіданні 17.12.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для стягнення пені за прострочення сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у заявленій сумі.

Як убачається з матеріалів справи, Адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення, позивач) за результатом розгляду справи № 54/83-21 було прийнято рішення від 19.10.2023 № 54/64-р/к (далі - рішення), яким дії Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича (далі - ФОП Леонт`єв В.Л., відповідач) визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції, яка була чинна до 01.01.2024), у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт:

- "Сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них (придбання кованих лавок для подальшого встановлення на території міста)", проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2019-07-10-000076-a;

- "Поточний ремонт лавок на території міста Кам`янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000174-b;

- "Поточний ремонт пам`ятників архітектури, в`їзних знаків та поклінних хрестів на території міста Кам`янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000188-b;

- "Поточний ремонт зупинок громадського транспорту на території міста Кам`янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000857-с.

Внаслідок встановлення факту вказаних вище порушень, рішенням від 19.10.2023 №54/64-р/к Відділенням постановлено:

1) Визнати, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Фізична особа - підприємець Леонт?єв Вадим Леонідович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт: "Сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них (придбання кованих лавок для подальшого встановлення на території міста), проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам?янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі, системі: UA-2019-07-10-000076-a.

2) За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу-підприємця Баркаря Ростислава Руслановича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

3) За порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу-підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

4) Визнати, що Фізична особа-підприємець Баркар Ростислав Русланович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Фізична особа - підприємець Леонт?єв Вадим Леонідович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт, ремонт лавок на території міста Кам?янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства будівництва Кам?янської Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000174-b.

5) За порушення, зазначене в пункті 4 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу - підприємця Баркаря Ростислава Руслановича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

6) За порушення, зазначене у пункті 4 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу - підприємця Леонт?єва Вадима Леонідовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

7) Визнати, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Фізична особа - підприємець Леонт?єв Вадим Леонідович (реєстраційний номер облікової картки платники податків НОМЕР_2 ) вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт "Поточний ремонт пам`ятників архітектури, в`їзних знаків та поклінних хрестів на території міста Кам?янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства т будівництва Кам?янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08- 000188-b.

8) За порушення, зазначене в пункті 7 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу - підприємця Баркаря Ростислава Руслановича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

9) За порушення, зазначене у пункті 7 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу-підприємця Леонт?єва Вадима Леонідовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

10) Визнати, що Фізична особа - підприємець Баркар Ростислав Русланович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Фізична особа - підприємець Леонт?єв Вадим Леонідович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт: "Поточний ремонт зупинок громадського транспорту на території міста Кам?янське", проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам?янської міської ради Дніпропетровської області за допомогою електронної системи публічних закупівель "Prozorro", ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2020-01-08-000857-с.

11) За порушення, зазначене в пункті 10 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу - підприємця Баркаря Ростислава Руслановича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

12) За порушення, зазначене у пункті 10 резолютивної частини рішення, накласти на Фізичну особу - підприємця Леонт?єва Вадима Леонідовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

У вказаному рішенні зазначено, що штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

У вказаному вище рішенні також було роз`яснено, що відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України документи, що підтверджують сплату штрафу.

У рішенні Відділенням також зазначено, що рішення може бути оскаржене до господарського суду у двомісячний строк з дня його одержання (а.с.7-32).

Отже, рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 на відповідача було накладено штраф у загальному розмірі 272 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Комітету надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Як убачається з матеріалів справи, вказане вище рішення було направлено на юридичну адресу Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича із супровідним листом від 26.10.2023 № 54-02/2170 та вручено відповідачу 01.11.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 467.

Як зазначає позивач у позовній заяві та що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву, вказане Рішення було отримано відповідачем 01.11.2023.

Відповідно до частин 3, 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, останній день двомісячного строку сплати штрафу - 01.01.2024.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач вказаним правом скористався та оскаржив Рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2024 було відкрито провадження у справі № 904/109/24 за позовом Фізичної особи-підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича до Південно-східного міжобласного територіального відділення про визнання недійсним та скасування рішення (а.с.43-44).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 у справі №904/109/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2024 відкрито провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 у справі № 904/109/24.

Як зазначає позивач та що вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на момент розгляду даної справи судом, розгляд справи №904/109/24 Центральним апеляційним господарським судом не завершений.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем накладений Рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 штраф в сумі 272 000 грн. 00 коп. був сплачений 04.09.2024 відповідно до платіжної квитанції №0.0..1 від 04.09.2024 на суму 272 000 грн. 00 коп. (а.с.127 на звороті).

Враховуючи вказані обставини, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за прострочення сплати штрафу в періоді з 02.01.2024 по 14.01.2024 (13 днів) та в періоді з 28.03.2024 по 19.05.2024 (53 дні), а всього за 66 днів, у сумі 269 280 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач, у свою чергу, вважає визначені позивачем періоди нарахування пені неправомірними та вважає, що періоди прострочення мають бути визначені судом з урахуванням дати складання повного тексту рішення господарського суду, а також враховуючи дату фактичного оскарження відповідачем вказаного рішення до суду апеляційної інстанції. Вказане і є причиною звернення із позовом до суду.

У той же час, суд відзначає, що рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 не скасовано, а отже є обов`язковим до виконання. Більше того, судом встановлено, що, фактично, вказане рішення, незважаючи на його оскарження відповідачем у справі № 904/109/24, є виконаним відповідачем (а.с.127 на звороті), отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розгляду даної справи, оскільки не впливають на оцінку доказів у даній справі та впливають на визначені позивачем періоди та наявність прострочення; у випадку задоволення апеляційної скарги відповідача у справі № 904/109/24 відповідач не позбавлений права звернутися до господарського суду у справі, що розглядається, із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов`язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб`єкта господарювання; ліквідація суб`єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення немає можливості, зокрема, внаслідок відсутності посадових чи уповноважених представників суб`єкта господарювання за відповідною юридичною адресою, - рішення органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача). Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно з частиною 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, який повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п`яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов`язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов`язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Надаючи оцінку твердженням сторін стосовно періоду нарахування пені за несвоєчасну сплату штрафу, суд звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, згідно з яким у застосуванні приписів статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати наступне:

- абзацами 3-5 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

- отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Відповідно до частини п`ятої статті 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (постанова Верховного Суду від 06.08.2024 у справі №914/3599/23).

В силу вимог частини 2 статті 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

Оскільки, рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21 було отримано відповідачем 01.11.2023, то двомісячний строк, протягом якого відповідач зобов`язаний був сплатити штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розпочав перебіг 02.11.2023 року і закінчився у відповідне число останнього місяця строку 01.01.2024.

Отже, період прострочення оплати штрафу та нарахування пені розпочав перебіг з 02.01.2024.

Судом досліджено рух господарської справи № 904/109/24 та встановлено, що відповідачем подано позовну заяву до суду 04.01.2024, ухвалою суду від 08.01.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення встановлених судом недоліків; 09.01.2024 позивачем були усунуті визначені ухвалою суду недоліки та ухвалою суду від 15.01.2024 було відкрито провадження у справі, отже провадження у справі №904/109/24 відкрито у межах процесуальних строків 15.01.2024.

Період пересилання позовної заяви поштою, визначений строк на вирішення судом питання про відкриття провадження у справі не впливає на тривалість зупинення нарахування пені, з огляду на викладені вище правові висновки Верховного Суду.

У той же час, судом приймаються до уваги заперечення відповідача в частині необхідності врахування під час розгляду даної справи дати складання повного тексту рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/109/24, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 складено 01.04.2024, рішення суду прийнято у судовому засіданні за відсутності учасників справи, а тому на переконання суду з урахуванням приписів статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у справі № 904/109/24 є 01.04.2024, тобто дата складення повного судового рішення.

Так, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/109/24 від 27.03.2024 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього рішення є дата складення повного його тексту (повного судового рішення), а саме: 01.04.2024.

Беручи до уваги викладене, суд відзначає, що фактично розгляд справи № 9104/109/24 здійснювався Господарським судом Дніпропетровської області з 15.01.2024 (дата ухвали про відкриття провадження у справі) по 01.04.2024 (дата складення повного судового рішення, оскільки, як вбачається з тексту рішення, його було ухвалено за відсутності учасників справи).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованим періодом нарахування пені є період з 02.01.2024 (після закінчення кінцевого терміну сплати відповідачем штрафу) по 14.01.20254 (до дати постановлення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали про відкриття провадження у справі № 904/109/24) та період з 02.04.2024 (з дати ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення у справі № 904/109/24) по 19.05.2024 (по дату, на яку штраф не був сплачений відповідачем, та на яку здійснив нарахування пені позивач); всього 61 день.

Отже, розрахунок пені здійснений позивачем (а.с.2-3) визнається судом необґрунтованими та такими, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: "З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Враховуючи вказане вище, а також визначений судом період прострочення сплати штрафу відповідачем, судом здійснюється власний розрахунок пені; щодо суми пені, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне.

Сума штрафів, накладених Рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.10.2023 № 54/64-р/к у справі № 54/83-21, складає 272 000 грн. 00 коп., відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені за один день складає 4 080 грн. 00 коп. (272 000 грн. 00 коп. * 1,5% = 4 080 грн. 00 коп.).

Враховуючи строк, на який зупинялося стягнення пені, загальна кількість днів прострочення сплати штрафу складає 61 день, а саме: пеня підлягає нарахуванню в період з 02.01.2024 по 14.01.2024 та в період з 02.04.2024 по 19.05.2024.

Відтак, сума пені за прострочення сплати штрафу складає 248 880 грн. 00 коп. (61 * 4 080 грн. 00 коп.).

Так, господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання у Господарському кодексі України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Накладений Відділенням на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" штраф є видом відповідальності за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Відділенням на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Станом на день розгляду справи судом пеня за прострочення сплати штрафу в періоді з 02.01.2024 по 14.01.2024 та в періоді з 02.04.2024 по 19.05.2024, яка складає 248 880 грн. 00 коп., відповідачем не сплачена, доказів на підтвердження її оплати відповідачем не надано.

Враховуюче викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 248 880 грн. 00 коп.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає, оскільки заявлена до стягнення пеня нарахована на підставі норм Закону України "Про захист економічної конкуренції", яким чітко визначено її розмір та порядок нарахування; можливості її зменшення вказаним Законом не передбачено; наявність підстав для такого зменшення судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 2 986 грн. 56 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича про стягнення пені за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у розмірі 269 280 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.10.2024) - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Леонт`єва Вадима Леонідовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (проспект Олександра Поля, будинок 2, м. Дніпро, 49004; ідентифікаційний код 20306037) 248 880 грн. 00 коп. - пені за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 2 986 грн. 56 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 17.12.2024.

Суддя Ю.В. Фещенко