ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

м. Київ

cправа № 911/1806/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

від 21.10.2024

у складі колегії суддів: Доманської М.Л. (головуючого), Остапенка О.М., Сотнікова С.В.

у справі № 911/1806/22

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ:

1. 26.09.2022 до Господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

2. Ухвалою від 26.10.2022, зокрема, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Демчана О.І.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22, зокрема, визнано податковий борг ОСОБА_1 перед Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області у загальному розмірі 3 696 816,47 грн безнадійним та таким, що підлягає списанню; закрито провадження у справі № 911/1806/22.

4. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22.

Рух касаційної скарги

6. 08.11.2024 Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі № 911/1806/22, сформована в системі "Електронний суд" 08.11.2024.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у Київській області у справі № 911/1806/22 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді -Васьковського О.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 08.11.2024.

8. Ухвалою Верховного Суду від 13.11.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 911/1806/22 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024; призначено розгляд касаційної скарги на 03.12.2024 о 10:30 год.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

9. Не погоджуючись із вказаною ухвалою Головним управлінням ДПС у Київській області подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

10.1 Судом апеляційної інстанції не враховано наявні в матеріалах справи докази з урахуванням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

10.2 Судом апеляційної інстанції не враховано право сторони на судовий захист та оскарження судового рішення, чим порушено положення статей 55, 64, 129 Конституції України та статей 8, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

10.3 Судом апеляційної інстанції порушено положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України та не враховано правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2023 у справі № 120/14564/21-а.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. ОСОБА_1 подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Розгляд клопотань Верховним Судом

12. Представниками ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Київській області та арбітражним керуючим Демчаном О.І. подано клопотання про розгляд касаційної скарги без їх участі.

13. Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 13.11.2024 доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги, а тому Суд вважає за можливе розглядати касаційну скаргу за відсутності уповноважених представників ОСОБА_1, Головного управління ДПС у Київській області та арбітражного керуючого Демчана О.І.

Позиція Верховного Суду

14. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник 10.09.2024 звернуся з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22.

18. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що в цьому випадку строк на апеляційне оскарження, встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, в даному випадку сплинув 26.08.2024 (оскільки 24 - 25.08.2024 вихідні дні), із врахуванням того, що повний текст оскаржуваної ухвали складено 14.08.2024.

19. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2023 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22 - залишено без руху; роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання в строк, визначений цією ухвалою, обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами на підтвердження викладених у клопотанні інших доводів; роз`яснено скаржнику, що у випадку неподання обґрунтованого клопотання про поновлення строку особою в зазначений строк або якщо вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

20. 09.10.2024 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22.

21. Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується скаржником, усуваючи недоліки апеляційної скарги, в своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження Головне управління ДПС у Київській області зазначило наступне:

- Головне управління ДПС у Київській області у визначений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22 про неплатоспроможність боржника не вклався з причин, що зумовлені наслідками війни, в період з 09.08.2024 по 10.09.2024 були багаточисленні повітряні тривоги, в тому числі у місті Києві, а саме 64, тривалість яких складає понад 63 годин, про що свідчать дані Київської міської військової адміністрації. Відбувались чисельні ракетні та інші збройні ураження території міста Києва та Київської області, в тому числі обстріли Солом`янського району, на території якого знаходиться адміністративна будівля Головного управління ДПС у Київській області. З метою захисту життя та здоров`я працівників Головного управління ДПС у Київській області під час усіх повітряних тривог, державні службовці повинні перебувати в укриттях (бомбосховищах, захисних спорудах);

- 26.08.2024 ворог здійснив наймасштабнішу від початку війни ракетно-дронову атаку на українську енергосистему, відбулось ураження Київської ГЕС у місті Вишгороді, від якої безпосередньо здійснюється живлення електроенергією будівель Головного управління ДПС у Київській області. Наслідком чого за наказом НЕК "Укренерго", через складну ситуацію в енергосистемі, були задіяні екстрені відключення, користування електроенергією зводилося до 2 годин на добу, тривалість відновлення мереж зайняла понад 2 тижні;

- вагомою причиною пропуску строку є відсутність фінансування державного органу та кількістю коштів на рахунку, яка унеможливила своєчасну сплату Головним управлінням ДПС у Київській області судового збору під час подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22. У зв`язку із тим, що Головне управління ДПС у Київській області не є розпорядником бюджетних коштів, сплата судового збору здійснюється через звернення до Управління державної казначейської служби України за місцем знаходження. У зв`язку з критичною ситуацією в Україні, дефіцитом Державного Бюджету, постійним ухиленням від сплати податків суб`єктами господарювання - дана справа є бюджетоутворюючою та є важливою для забезпечення інтересів держави та суспільства. Підтвердженням відсутності достатнього фінансування є виписки за 02.08.2024, 07.08.2024, 09.08.2024, 10.08.2024, 14.08.2024, 29.08.2024, 30.08.2024, 31.08.2024, 06.09.2024, 10.09.2024, 11.09.2024 та 12.09.2024 по рахункам Головного управління ДПС у Київській області за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки";

- вищезазначені обставини свідчать про неможливість та фінансову неспроможність Головного управління ДПС у Київській області здійснити вчасно сплату судового збору, зазначені обставини не залежать від Головного управління ДПС у Київській області, адже, вони спричинили ускладнення в роботі органів державної влади, не лише Головного управління ДПС у Київській області, а й усіх органів, які відносяться до сфери критичної інфраструктури держави.

22. У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

23. Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

24. Статтею 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього суду; вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

25. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

26. При цьому "право на суд" та право на "доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

27. Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

28. Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

29. Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

30. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

31. Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або у розгляді справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

32. Згідно частини другої статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

33. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу (частина третя статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

34. Згідно частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

35. Щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження через війну та обстріли, судом апеляційної інстанції встановлено, що повітряна тривога не тривала повний робочий день ГУ ДПС України у Київській області, доказів зворотного суду не надано. Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що боржником в його запереченнях на клопотання про поновлення строку наведений розрахунок часу, коли тривала повітряна тривога, що підтверджується належними доказами, на які послався боржник, а саме, на відомості, що містяться на офіційному веб-сайті застосунку Комунального підприємства Київської міської ради "Головний інформаційно- обчислювальний центр" "Київ цифровий" (https://kyiv.digital/storage/air-alert/stats.html), боржником вирахувано час, який тривала повітряна тривога в місті Києві у період з дати опублікування оскаржуваної ухвали до дати подачі апеляційної скарги (14.08.2024-10.09.2024), яка лунала в робочі години ГУ ДПС України у Київській області (тобто з 08:00 до 17:00).

36. Щодо доводів про наявність обставин для поновлення строку на апеляційне оскарження, зумовлених відсутністю коштів для сплати судового збору у строк, визначений законом, суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19 зробила висновок, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

37. Судом апеляційної інстанції встановлено, що апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів звернення ГУ ДПС України до органів казначейства в строк на апеляційне оскарження щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22 та відмову казначейства в проведені такої оплати. Зокрема, скаржником не надано відповідного подання, розпорядження або інших документів, які уповноважують органи казначейства на проведення оплати судового збору, які були датовані в межах строку на апеляційне оскарження.

38. Судом правомірно зазначено про те, що саме лише твердження про відсутність фінансування державного органу та відсутність коштів на рахунку, яка унеможливила своєчасну сплату Головним управлінням ДПС у Київській області судового збору під час подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22 про неплатоспроможність боржника не може бути об`єктивною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки скаржником не надано доказів вчинення дій (вичерпних заходів) для усунення цієї обставини.

39. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

40. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів.

41. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

42. Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

43. Також, судом апеляційної інстанції надано оцінку аргументам скаржника про те, що 26.08.2024 ворог здійснив наймасштабнішу від початку війни ракетно-дронову атаку на українську енергосистему, відбулось ураження Київської ГЕС у місті Вишгороді, від якої безпосередньо здійснюється живлення електроенергією будівель Головного управління ДПС у Київській області. Наслідком чого за наказом НЕК "Укренерго", через складну ситуацію в енергосистемі, були задіяні екстрені відключення, користування електроенергією зводилося до 2 годин на добу, тривалість відновлення мереж зайняла понад 2 тижні.

44. Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що 26.08.2024 є лише останнім днем десятиденного строку на подання апеляційної скарги, передбачений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, про що зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024, якою апеляційну скаргу залишено без руху, тобто скаржник мав можливість до 26.08.2024 вчинити певні дії щодо звернення до суду з апеляційною скаргою. Проте, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою лише 10.09.2024.

45. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржником не надано доказів, що саме Київська ГЕС у місті Вишгороді здійснює живлення електроенергією будівлі Головного управління ДПС у Київській області. Суду не доведено графіків відключення електроенергії за адресою Головного управління ДПС у Київській області за період строку на апеляційне оскарження, передбаченого частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

46. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені у долученому до апеляційної скарги клопотанні про поновленні строку на апеляційне оскарження доводи скаржника, судом були визнані неповажними ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024, а нові доводи, викладені у клопотанні, поданому на усунення недоліків апеляційної скарги, не доводять тих обставин, на які посилається скаржник, а тому колегія суддів правомірно визнала доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, необґрунтованими.

47. Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22, відповідно до якої введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

48. Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

49. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

50. Клопотання про поновлення процесуального строку має містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було жодної можливості.

51. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

52. Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

53. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

54. Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

55. Сам лише факт подання стороною заяви про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк, оскільки заява про поновлення строку для подання апеляційної скарги з огляду на положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України має містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

56. У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ...підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…

57. Тобто виходячи з принципу належного урядування державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок іншої особи, яка діяла добросовісно.

58. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

59. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

60. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними та правомірно відмовив у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у цій справі.

61. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункт 10.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

62. Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

63. Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

64. Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

65. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

66. При цьому, аргументи скаржника (пункт 10.1 постанови) фактично зводяться до намагання встановити нові обставини, здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

67. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункт 10.1 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

68. Аргументи скаржника (пункт 10.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

69. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

70. Зокрема, оцінюючи подібність справи № 120/14564/21-а на постанову у якій посилається скаржник та справи, що розглядається № 911/1806/22, колегія суддів зазначає наступне.

71. У справі № 120/14564/21-а предметом перегляду в касаційному порядку була ухвала Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

72. У вказаній постанові від 07.02.2023 у справі № 120/14564/21-а зазначено, що у цій справі, вперше відповідач оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в межах строку, визначеного статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. Також, судом зазначено, що скаржник звертався до суду апеляційної інстанції з клопотаннями про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

73. Натомість у цій справі № 911/1806/22 судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник звернуся з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2024 у справі № 911/1806/22 лише 10.09.2024, тоді як строк на апеляційне оскарження, встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку сплинув 26.08.2024 (оскільки 24 - 25.08.2024 вихідні дні), із врахуванням того, що повний текст оскаржуваної ухвали складено 14.08.2024.

74. Отже, предмет оскарження у наведеній справі № 120/14564/21-а та у справі, що розглядається № 911/1806/22 є подібним. Разом з тим, зміст правовідносин у вказаній справі не є подібними до змісту правовідносин у справі № 911/1806/22.

75. Окрім того, висновки у наведеній скаржником постанові Верховного Суду від 07.02.2023 у справі № 120/14564/21-а не можуть вважатися в цьому випадку подібними й через те, що на висновки у вказаній справі скаржник послався, виокремивши їх із контексту вказаного судового рішення, не урахувавши викладених в рішенні правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та встановлених фактичних обставин.

76. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

77. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

78. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

79. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

80. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

81. Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідає.

82. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

83. Вказані вимоги судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали були дотримані.

84. Оскільки підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі № 911/1806/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі № 911/1806/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк