РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2024Справа № 910/12540/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна

енергопостачальна компанія»

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 2.335.293,26 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від позивача Чорна М.С., самопредставництво

від відповідача не з`явився

Суть спору :

11.10.2024 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення 2.335.293,26 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 065 від 19.05.2021. На звернення позивача Оператор системи розподілу електричної енергії листом № 17/3-02/2639 від 04.10.2024 підтверджено, що відповідач за період червень-серпень 2024 року включено до реєстру споживачів позивача та надано обсяги споживання електроенергії. Так, відповідачем у вказаний період спожито електричну енергію на загальну суму 2.321.140,33 грн. Позивачем виставив відповідачу наступні рахунки на оплату № 4726 від 30.06.2024, № 5521 від 31.07.2024, № 6155 від 31.08.2024 та акти приймання-передавання товарної продукції від 30.06.2024, від 31.07.2024, від 31.08.2024. Позивач на адресу відповідача 10.09.2024 повторно направив вказані рахунки та акти разом з претензією № 12.5/3993 від 10.09.2024, однак відповідач не виконав свої зобов`язання за договором. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 2.335.293,26 грн, з яких 2.321.140,33 грн основного боргу, 4.560,48 грн інфляційних втрат та 9.592,45 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 відкрито провадження у справі № 910/12540/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.11.2024.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 18.10.2024 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 21.10.2024 о 20:10 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 06.11.2024 включно.

04.11.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, робота підприємств телерадіомовлення - основних споживачів послуг Концерну РРТ, регулюється Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який не передбачає надходжень від реклами та іншої комерційної діяльності, що в свою чергу значно обмежує оплату телерадіокомпаніями наданих послуг Концерном РРТ. Викладені обставини вкрай негативно позначилися на фінансовому становищі Концерну РРТ та значно зменшили його дохід, внаслідок чого катастрофічно погіршилася фінансова платоспроможність. Так, на час подачі відзиву на позовну заяву, дебіторська заборгованість складає близько 210 мільйонів гривень. В свою чергу, дефіцит обігових коштів в Концерні РРТ привів до суттєвої кредиторської заборгованості. За оперативними даними, станом на сьогодні вона сягає близько 1 млрд 340 млн грн проти 1,6 млн грн на початок військової агресії. Поточна заборгованість Концерну РРТ перед енергопостачальними організаціями складає 100 млн. грн. Також, не виконуються зобов`язання перед контрагентами щодо оплати послуг оренди обладнання, послуг охорони та іншими постачальниками товарів, робіт, послуг. Наразі існує великий ризик припинення електропостачання на об`єктах. Крім того, згідно із загальновідомою інформацією, від початку воєнної агресії знищено та пошкоджено значну частину об`єктів Концерну РРТ, частина об`єктів знаходиться на тимчасово окупованій частині України, а шкода, завдана підприємству, оцінюється фахівцями в 600 млн. грн, що також впливає на фінансове становище Концерну. Більше того, обстріли телекомунікаційних об`єктів відповідача по всій території України та особливо об`єкти в областях, де відбуваються активні бойові дії, не припиняються та майже щодня завдають Концерну РРТ додаткових значних збитків. На даний час відповідач вживає всіх можливих заходів по виконанню своїх зобов`язань перед позивачем.

08.11.2024 від представника позивача - Чорної М.С. до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 12.11.2024, та у всіх наступних судових засіданнях по справі № 910/12540/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12540/24 від 11.11.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» про участь у судових засіданнях при розгляді справи № 910/12540/24 в режимі відеоконференції поза межами суду задоволено.

Відповідач у підготовче засідання 12.11.2024 не з`явився.

12.11.2024 у підготовчому засіданні, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.11.2024.

Відповідач у підготовче засідання 19.11.2024 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12540/24 від 19.11.2024 закрито підготовче провадження у справі № 910/12540/24 та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2024.

03.12.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Позивач у судовому засіданні 03.12.2024 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у судове засідання 03.12.2024 не з`явився.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 03.12.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 429 від 14.06.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

Згідно статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

19.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» (постачальник, позивач) та Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 065 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шліхом приєднання споживача до умов цього догвоору.

Згідно з п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору своєчасно не сплатив вартість наданих послуг за період червень-серпень 2024 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2.321.140,33 грн та за неналежне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 4.560,48 грн інфляційних втрат та 9.592,45 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 3.1 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору, та/або в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Прогнозовані обсяги постачання електроенергії визначаються в додатку 3 до цього договору - договірні величини споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно Комерційної пропозиції, яка є додатком 2 до договру визначено спосіб та порядок оплати, які споживач здійснює:

до 10 числа розрахункового періоду платіж у розмірі 35% від вартості замовленої споживачем електричної енергії, що споживається у відповідному розрахунковому періоді;

до 20 числа розрахункового періоду платіж у розмірі 35% від вартості замовленої споживачем електричної енергії, що споживається у відповідному розрахунковому періоді;

до 30 числа розрахункового періоду платіж у розмірі 30% від вартості замовленої споживачем електричної енергії, що споживається у відповідному розрахунковому періоді;

сума платежу визначається шляхом множення фактично спожитих обсягів електричної енергії на фактичну ціну, що буде визначена постачальником з урахуванням пункту «Ціна» цієї комерційної пропозиції та зазначена у рахунку на оплату або розміщена на сайті постачальника.

Оплата здійснюється грошовими коштами на розрахунковий рахунок ТОВ «ЧОЕК» вказаний у рахунку на оплату.

У разі не зазначення споживачем у платіжному дорученні періоду, за який проводиться оплата, постачальник має право зарахувати сплачені кошти в погашення заборгованості з найдавнішим терміном виникнення.

Також Комерційною пропозицією визначено термін (строк) надання рахунку та термін (строк) його оплати, а саме:

По закінченню розрахункового періоду, постачальник здійснює остаточний розрахунок за фактичним обсягом спожитої електричної енергії споживачем та надає споживачу рахунок-фактуру на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді.

Споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку грошовими коштами на рахунок ТОВ Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія».

Згідно з п. 5.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Позивачем до позовної заяви подано

рахунки на оплату за фактично спожиту електричну енергію на загальну суму 2.321.140,33 грн:

№ 4726 від 30.06.2024 на суму 760.080,76 грн,

№ 5521 від 31.07.2024 на суму 758.824,03 грн,

№ 6155 від 31.08.2024 на суму 802.235,54 грн,

та підписані з боку позивача акти прийняття-передавання товарної продукції - електричної енергії на загальну суму 2.321.140,33 грн:

від 30.06.2024 на суму 760.080.76 грн,

від 31.07.2024 на суму 758.824.03 грн,

від 31.08.2024 на суму 802.235.54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що наведені рахунки та акти було 10.09.2024 направлено відповідачу разом з претензією про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію № 125/3993 від 10.09.2024 в сумі 2.321.140,33 грн на адресу: 04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10 (рекомендованою кореспонденцією № 260) та на адресу: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 19 (рекомендованою кореспонденцією № 287).

Позивач у позовній заяві зазначає, що ним було раніше виставлено зазначені вище рахунки та акти, проте жодних доказів в підтвердження цього позивачем не подано.

З роздруківок з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відправлення за трекінгом № 260 отримано 16.09.2024, а відправлення за трекінгом № 287 не вручено адресату та 27.09.2024 повернуто за закінченням терміну зберігання відправнику.

Відповідач отримавши наведені рахунки та акти заперечень щодо розміру та вартості спожитої ним електричної енергії за спірний період не надав.

Відповідно до п. 13.6 договору, усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде важатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунки з позивачем за надані послуги у строк до 23.09.2024 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.2.1 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов договору відповідачем не здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення з позовом бдо суду становила 2.321.140,33 грн.

Проте, відповідачем подано платіжні інструкції № 1826 від 11.10.2024 на суму 200.000,00 грн, № 1845 від 15.10.2024 на суму 98.500,00 грн, № 1853 від 16.10.2024 на суму 1.500,00 грн, № 2250 від 28.11.2024 на суму 100.000,00 грн, які свідчать, що відповідач перерахував позивачу вартість спожитої за договором електроенергії за червень 2024 року в загальному розмірі 400.000,00 грн.

Таким чином, подані докази свідчать, що відповідач частково перерахував борг після звернення позивача з позовом до суду.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 400.000,00 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті спожитої електричної енергії не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості спожитої електричної енергії в розмірі 1.921.140, 33 грн.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за спожиту електричну енергію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті електроенергії, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 4.560,48 грн інфляційних втрат та 9.592,45 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд перевіривши правильність здійснення позивачем нарахування 3% річних встановив, що 3% річних становлять 3.424,63 грн (на суму боргу 2.2321.140,33 грн за період з 24.09.2024 до 11.10.2024), тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та відповідно в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення оплати спожитої електроенергії.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Оскільки судом встановлено, що початком строку прострочення виконання зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії є 24.09.2024, а позивачем граничним строком здійснення нарахувань визначено 11.10.2024, тобто прострочення не мало місця повний місяць, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 4.560,48 грн інфляційних втрат є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судового збору судом враховану ту обставину, що відповідачем частково здійснено оплату боргу після звернення позивача з позовом до суду.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 231, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення 400.000,00 грн основного боргу закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» (58001, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Целана Пауля, 6; ) 1.921.140 (один мільйон дев`ятсот двадцять одну тисячу сто сорок) грн 33 коп. основного боргу, 3.424 (три тисячі чотириста двадцять чотири) грн 63 коп. 3% річних, 34.868 (тридцять чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 11.12.2024.

СуддяВ.В. Сівакова