СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Харків Справа № 922/1951/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.,

та представників учасників справи:

позивача В.В. Батіг (в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Головко Олександра Миколайовича (вх.№2505Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 (суддя Л.С.Лаврова, повний текст рішення складено 02.09.2024) та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 (суддя Л.С. Лаврова) у справі №922/1951/24

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16; );

до Фізичної особи підприємця Головко Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

про стягнення заборгованості та пені, розірвання договору, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи підприємця Головко Олександра Миколайовича, в якому просить суд: Розірвати Договір оренди №7401 від 29.01.2020, укладений між позивачем та відповідачем; Зобов`язати відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення № 15 загальною площею 4,60 кв.м у підземному підвуличному пішохідному переході № 2 біля станції метро Індустріальна, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, 293-М, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили; Стягнути з відповідача на користь позивача 70 351,09 грн, а саме заборгованість у сумі 46 402,35 грн та пеню в сумі 23 948,74 грн за Договором оренди № 7401 від 29.01.2020.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 у справі №922/1951/24 позов задоволено.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24 заяву Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 11803,75 грн.

Фізична особа підприємець Головко Олександр Миколайович з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить:

1. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 26 серпня 2024 року у справі №922/1951/24 за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ФОП Головко Олександра Миколайовича про розірвання договору оренди № 7401 від 29.01.2020 стягнення основної заборгованості в сумі 46 402,35 грн. та пені в сумі 23 948,74 грн. за Договором оренди № 7401 від 29.01.2020 та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір неустойки (пені) для ФОП Головко Олександра Миколайовича нарахованих за невиконання зобов`язання за Договором оренди № 7401 від 29.01.2020 на 90% та застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за договором та стягнення пені.

3. Скасувати додаткове рішення по справі №922/1951/24 від 10 вересня 2024 року.

4. Вирішити питання розподілу судових витрат з урахуванням клопотання Відповідача про зменшення судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи.

Просить суд зменшити штрафні санкцій для ФОП Головко О.М. за Договором оренди на 90%, оскільки присуджені до стягнення штрафні санкції є неспівмірними. Зазначає, що стягнення всього розміру штрафних санкцій матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, зважаючи на те, що єдиним доходом Відповідача є пенсія по інвалідності та враховуючи те, що порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості користуватися орендованим майном у зв`язку із існуванням об`єктивних виняткових зовнішніх обставин.

Відповідач також зазначає, що неможливість виконання умов договору оренди №7401 від 29.01.2020 була спричинена наявністю форс-мажорних обставин, які виникли через збройну агресію російської федерації, що підтверджено листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. А тому, розірвання договору з ініціативи позивача є саме відповідальністю за порушення договірних зобов`язань, які не могли бути виконані внаслідок форс-мажорних обставин.

Зазначає, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для прийняття апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Відповідач зазначає, що Позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.01.2021 по 10.04.2024 в після спливу строку позовної давності. Також відповідач просить суд застосувати спеціальну позовну давність до позовних вимог щодо стягнення пені за період з 01.01.2021 по 05.06.2023.

Щодо додаткового рішення зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача в розмірі 11803,75 грн становить надмірний тягар та є непропорційною мірою відповідальності щодо майнового стану, який склався у відповідача та просить зменшити судові витрати у вказаній справі.

22.10.2024 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/1951/24 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 у справі №922/1951/24 апеляційну скаргу ФОП Головко Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24 залишено без руху, на підставі частини 3 статті 260 ГПК України, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 ГПК України; встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

30.10.2024 через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від представника ФОП Головко Олександра Миколайовича надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. (вх.№13874), в якому він просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 26 серпня 2024 року у справі №922/1951/24 та Додаткового рішення від 10 вересня 2024 у справі №922/1951/24 та прийняти апеляційну скаргу по справі №992/1951/24 до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. В обґрунтування клопотання, зокрема, зазначає, що про існування розпочатого судового провадження та ухвалення рішення по суті справи відповідач дізнався лише 23.09.2024 року з повідомлення додатку ДІЯ про ухвалене судове рішення. Зазначає, що відповідач 31.08.2024 повернувся на територію України з лікування, проживає за місцем реєстрації, проте жодних листів, письмових повідомлень, телефонограм чи смс-оповіщень не отримував. Судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду чи іншої сторони, у тому числі ухвали про відкриття провадження по справі, Відповідач не отримував та відповідно не знав про сам факт наявності справи та судових засідань до 23.09.2024.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Головко Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1951/24. Призначено справу до розгляду на "04" грудня 2024 р. о 16:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомити, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.

05.11.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1951/24.

15.11.2024 від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Головка Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24 - без змін, стягнути з фізичної особи-підприємця Головка Олександра Миколайовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради судові витрати. (вх.№14658).

Від представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Владислава Васильовича Батіга надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№15122 від 27.11.2024).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 задоволено клопотання представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Владислава Васильовича Батіга про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 04.12.2024 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

04.12.2024 від представника фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця Головка Олександра Миколайовича надійшла заява, у якій просив розглянути справу без його участі.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2020 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) та фізичною особою підприємцем Головко Олександром Миколайовичем (орендар) укладено договір оренди №7400 нерухомого майна (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення №15, загальною площею 4,60 кв.м., у підземному підвуличному пішохідному переході №2 біля станції метро «Індустріальна» (в минулому станція метро «Пролетарська», розташоване за адресою: м. Харків, пр.Московьский, 293-М та знаходиться на балансі КП «Підземне місто».

Відповідно до п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою використання: торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада м. Харкова, а орендар користується ним протягом строку дії договору оренди (п. 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що у разі припинення цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві майно згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про непролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.

Відповідно до пункту 3.2. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу/Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради 7 скликання № 755/17 від 20.09.2017 р. Базова орендна плата становить 1533,13 грн без ПДВ за грудень 2019. Ставка орендної плати становить 8% (вісім відсотків).

Відповідно пункту 3.3. договору нарахування орендної плати починається з дати підписання акту приймання-передачі.

Нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акту приймання-передачі майна або з моменту розірвання договору відповідно до п. 10.6. (п. 3.4. договору).

Відповідно до пункту 3.5. договору орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця за попередній місяць до 20-го числа поточного місяця.

Пунктом 3.6. договору визначено, що розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.10. договору передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати).

Орендар відповідно до п. 4.4. договору взяв на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (у грошовій формі).

Відповідно до п. 4.11 договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцю збитки в разу погіршення стану орендованого майна чи його втрати (повної або часткової) з вини орендаря.

Відповідно до підпунктів 4, 5 п. 7.2. договору орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у разі внесення орендарем 3-х орендних платежів не в повному обсязі, або якщо орендар не виконує пп. 3.5, 3.6, 3.7, 4.4., 4.6, 4.7, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11, 4.12, 4.13, 4.16, 4.17, 4.18, 4.20 договору.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково, нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому п. 3.10 договору порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договором оренди сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п. 9.1. договору).

Пунктом 10.1 договору встановлено строк його дії до 29.01.2025 року.

Відповідно до п. 10.3. договору договір може бути розірвано на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами цього договору.

Відповідно до п. 10.6. договору його дія припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду.

На підставі акту приймання-передачу нерухомого майна від 29.01.2020 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради передало, а фізична особа-підприємець Головко Олександр Миколайович прийняв в орендне користування нерухоме майно нежитлове приміщення №15, загальною площею 4,60 кв.м., у підземному підвуличному пішохідному переході №2 біля станції метро «Індустріальна» (в минулому станція метро «Пролетарська», розташоване за адресою: м. Харків, пр. Московський, 293-М.

Листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №2348 від 08.04.2024 повідомило ФОП Головко О.М. про порушення ним умов договору - орендна плата надходить несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Орендодавець також зазначив, що у випадку невиконання вимог та неусунення порушення умов договору, Управління буде змушено звернутися до Господарського суду Харківської області з позовом про розірвання договору оренди, повернення орендованого майна та стягнення заборгованості з орендної плати та пені з віднесенням судових витрат на рахунок орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиний платіж по договору був здійснений ФОП Головко О.М. 20.01.2020 у розмірі 11510,00 грн.

За твердженням позивача, оскільки ФОП Головко О.М. належним чином не виконано обов`язки зі сплати орендних платежів у строк, порядку та розмірі, встановленими договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед бюджетом Харківської міської територіальної громади з оплати орендної плати за договором в сумі 46 402,35 грн та що є підставою для розірвання укладеного договору та повернення майна, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 46 402,35 грн та пені за невиконання умов договору оренди у сумі 23 948,74 грн.

Суд першої інстанції також зазначив, що внаслідок систематичного порушення відповідачем умов договору щодо внесення орендних платежів, позивач не отримує те, на що розраховував при укладанні договору, а саме, на отримання орендних платежів, тобто допущені відповідачем порушення умов договору є істотними, і тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині розірвання договору оренди №7401 від 29.01.2020 та звільнення та повернення орендованих приміщень позивачу.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи встановлену ст. 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору оренди нерухомого майна, апеляційний господарський суд вважає їх належною у розумінні ст. 11, 509 Цивільного кодексу України та ст. 173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених такими правовідносинами кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

В силу приписів статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Предметом оренди у спорі є майно, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Приписами статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не оспорює ні наявну заборгованість, ні нарахування пені за невиконання зобов`язань по сплаті орендних платежів за договором оренди №7401 нерухомого майна від 29.01.2020, ні обставини невиконання ним свого обов`язку щодо вчасної сплати, ні правильність здійснених позивачем розрахунків наявної заборгованості та встановленої договором пені.

Доводи заявника апеляційної скарги зводяться до порушення судом першої інстанції належного повідомлення відповідача про наявність спору та необхідність врахування форс-мажорних обставин, а також просить застосувати позовну давність.

Так, відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд першої інстанції відкрив провадження у даній справі ухвалою від 07.06.2024, копію якої було надіслано відповідачу за адресою, яка відповідає місцезнаходженню фізичної особи-підприємця Головка Олександра Миколайовича, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 ,

Колегією суддів встановлено, що дійсно, судом першої інстанції помилково зазначено індекс 61016, замість 61067.

Вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №643 повернулося до суду першої інстанції суду з довідкою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 36-39).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2024 відкладено підготовче засідання на 29.07.2024, яка була направлена відповідачу. Проте, вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №420 також повернулося до суду першої інстанції суду з довідкою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41-44).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2024 призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2024. Проте, вказана ухвала (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №757) повернулася до суду першої інстанції суду з довідкою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60-63).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2024 призначено справу до судового розгляду по суті на 21.08.2024. Проте, вказана ухвала (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №524) повернулася до суду першої інстанції суду з довідкою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56-59).

Колегією суддів встановлено, що на вказаних поштових відправленнях судом першої інстанції також помилково зазначено індекс 61016, замість 61067.

Примірник рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 у справі №922/1951/24 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №491) який був направлений судом відповідачу, також повернувся до суду першої інстанції з довідкою АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 96). Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції також помилково зазначено індекс 61016, замість 61067.

Водночас, колегія суддів зазначає, що некоректне зазначення індексу не має наслідком недоставлення адресату поштового відправлення, а лише уповільнює його доставку.

Так, у разі некоректного зазначення індексу одержувача, відправлення спочатку надходить в поштове відділення за вказаним індексом, оскільки сортування проводиться автоматично. Вже у відділенні поштові працівники виявляють, що на підвідомчій відділенню території немає вказаної у відправленні адреси та направляють відправлення в сортувальний центр із зазначенням, що індекс невірний. В подальшому, у сортувальному центрі працівники пошти вручну визначають точний індекс за адресою відправлення.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі Правила), і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до п. 15 Правил (у редакції на момент здійснення процесуальної дії) поштові картки, листи з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством.

Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «Судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (п. 82 Правил).

Відповідно до п. 101 Правил у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» або реєстрованого поштового відправлення з позначкою «Адміністративна послуга» такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Апеляційний господарський суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, відповідних положень Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов до висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 17.11.2021 у справі №908/1724/19 та від 01.03.2023 у справі №910/18543/21).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з неотриманням її адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, зазначені обставини підтверджують належне виконання судом обов`язку щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18).

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що заявник не був позбавлений права та можливості ознайомитись, із означеними ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Колегія суддів також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Крім того, процесуальний закон не визначає для суду ні такий спосіб, ні відповідний порядок повідомлення учасників процесу через застосунок Порталу «Дія» (через який, як стверджує відповідач, він отримав оскаржуване рішення суду). А завантаження рішень суду в особисті кабінети фізичних осіб на порталі «Дія» відбувається в автоматичному режимі без участі відповідного суду.

Колегія суддів оцінює критично доводи апелянта про його перебування за межами України на час розгляду справи, оскільки фотокопії закордонного паспорту відповідача не можуть підтверджувати такого факту. Водночас факт перетину державного кордону України може підтверджуватись довідкою з Державної прикордонної служби України, яку відповідачем надано не було.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про необхідність врахування форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.

Колегія суддів звертає увагу, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).

Заявник апеляційної скарги як на підставу звільнення від відповідальності посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Зі змісту листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який є загальнодоступним, вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Проте, суд зауважує, що лист ТПП України від 28.02.2022 не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини.

В матеріалах справи відсутній сертифікат торгово-промислової палати, який би засвідчував форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо невиконання обов`язку (зобов`язання), а саме щодо оплати послуги з використання електричної енергії за договором.

Втім, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Тобто, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини, суд має оцінювати цей доказ у сукупності з іншими.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконанні нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.03.2023 у справі №922/1093/22, від 23.03.2023 у справі №920/505/22 тощо.

У спірних питаннях колегія суддів також наголошує на тому, що посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

Згідно з наведеними позиціями Верховного Суду факт наявності для сторони форс-мажорних обставин слід встановлювати в кожному конкретному випадку на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Отже, істинність твердження відповідача, що воєнний стан, введений на території України, позбавляє його можливості належного виконання договірних зобов`язань (своєчасної сплати орендних платежів) за даних умов, як і взагалі наявність таких обставин, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягали доведенню відповідачем перед судом.

Втім, відповідних доказів відповідачем до суду надано не було.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем здійснено єдиний платіж за договором оренди 20.01.2020. Водночас, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість у відповідача з орендної плати за договором виникла ще з грудня 2020 року.

А тому, обставини широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України з 24.02.2022 не могли вплинули на спроможність відповідача виконувати свої обов`язки за договором (принаймні до вказаної дати).

При цьому, посилання відповідача на те, що він не відмовляється від виконання зобов`язань за договором, а просить лише «звільнити його від відповідальності у вигляді розірвання договору оренди», не сприймаються судом як обґрунтовані та такі, що заслуговують на увагу, оскільки факти як тривалості невиконання ним відповідних зобов`язань, так і того, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем не надано доказів навіть часткового погашення заборгованості, свідчать про зворотне.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу в обґрунтування необхідності зменшити розмір пені, натомість лише послався на те, що штрафні санкції є неспівмірними, а їх стягнення матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, не надавши жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в клопотанні.

Щодо позовної давності.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що він не міг подати її до суду першої інстанції через неналежне повідомленням судом та необізнаність про це судове провадження.

Хоча колегією суддів не встановлено факту неналежного повідомлення відповідача, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (зокрема, до вимоги про стягнення пені та штрафу) тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності за вимогами про стягнення боргу за період з 01.01.2021 по 05.06.2021 та пені за період з 01.01.2021 по 05.06.2023.

Колегією суддів встановлено, що позов подано до суду 05.06.2024.

Проаналізувавши відповідні доводи, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, відповідно до п. 7 Прикінцевих положень ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.

У той же ж час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023, на всій території України відмінено карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений.

Суд не залишає поза увагою і той факт, що 24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, враховуючи викладене вище, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану.

Оскільки станом на дату ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України продовжує свою дію, то позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу та пені.

Важливо зазначити, що для застосування п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу не потрібно обґрунтовувати, що продовження строків зумовлене саме дією на нього обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять таких вимог, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21, у справі №920/724/21 від 22.09.2022.

Щодо додаткового рішення колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень ч 3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем та Адвокатським бюро «Антона Новакова» укладено договір на надання послуг з адвокатської діяльності №45 від 29.12.2023 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язується протягом терміну дії цього Договору надати Позивачу послуги, зазначені в п.п. 1.2., 1.3. Договору, а Позивач прийняти і оплатити ці послуги.

Згідно з п. 1.3. Договору послуги, що надаються за цим Договором, включають, зокрема, забезпечення здійснення представництва у судах під час здійснення господарського судочинства (п. 1.3.1 Договору), а також, підготовка, складення та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру з питань, що є предметом правового супроводу (п. 1.3.2. Договору).

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що Послуги надаються виключно після одержання письмових заявок Позивача, в яких будуть зазначені конкретні завдання, строк їх виконання та інші необхідні дані (надалі Заявка).

Згідно з п. 3.1. Договору ставка за годину наданих послуг, яка визначена в рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 №13/1/7 в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати на день оплати, що на 01.01.2024 дорівнює 1775,00 грн без ПДВ.

Позивачем надано Адвокатському бюро «Антона Новакова» Заявку №2493 від 12.04.2024, згідно з якою Позивач просить Адвокатське бюро «Антона Новакова» здійснити заходи щодо повернення орендованого майна.

На підставі вищевикладеного, в межах Договору, Адвокатським бюро «Антона Новакова» було надано Позивачу правничу допомогу (послуги з адвокатської діяльності) загальною вартістю 18 371,25 грн, а саме:

- підготовлено для подання до суду позовної заяви та відповідних матеріалів (додатків) - 9762,50 грн;

- взято участь 24.06.2024 у судовому засіданні у справі № 922/1951/24 - 2005,75 грн;

- взято участь 29.07.2024 у судовому засіданні у справі № 922/1951/24 - 2041,25 грн;

- взято участь 05.08.2024 у судовому засіданні у справі № 922/1951/24 2201,00 грн;

- взято участь 26.08.2024 у судовому засіданні у справі № 922/1951/24 - 2360,75 грн.

На підтвердження зазначеного позивачем надано Акти здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 13 від 23.05.2024, № 18 від 01.07.2024, № 21 від 30.07.2024, № 23 від 12.08.2024, № 24 від 26.08.2024.

Дослідивши надані позивачем акти, судом першої інстанції встановлено, що визначений у них час, витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях не відповідає часу, який було фактично витрачено на судові засідання.

Так в актах зазначається, що представник позивача прийняв участь в судових засіданнях:

- 24.06.2024 тривалістю 1,13 год. вартість 2005,75 грн;

- 29.07.2024 тривалістю 1,15 год. вартість 2041,25 грн;

- 05.08.2024 тривалістю 1,24 год. вартість 2201,00 грн;

- 26.08.2024 тривалістю 1,33 год. вартість 2360,75 грн.

Однак, згідно протоколів зазначених судових засідань:

- засідання 24.06.2024 було призначено на 10:30, фактично розпочалося о 10:27 та закінчилося о 10:32, таким чином засідання тривало з 10:27 по 10:32, що становить 0,083 год. та згідно встановленої умовами договору ставки вартує 147,92 грн;

- 29.07.2024 було призначено на 9:30, фактично розпочалося о 9:40 та закінчилося о 9:45, таким чином засідання тривало з 9:30 по 9:45, що становить 0,25 год. та згідно встановленої умовами договору ставки вартує 443,75 грн;

- 05.08.2024 було призначено на 11:45, фактично розпочалося о 11:59 та закінчилося о 12:04, таким чином засідання тривало з 11:45 по 12:04, що становить 0,32 год. та згідно встановленої умовами договору ставки вартує 562,08 грн;

- 26.08.2024 було призначено на 10:30, фактично розпочалося о 10:26 та закінчилося о 10:56, таким чином засідання тривало з 10:26 по 10:56, що становить 0,5 год. та згідно встановленої умовами договору ставки вартує 887,50 грн.

Враховуючи зазначені розрахунки, фактична вартість наданих послуг з правничої допомоги становить 11803,75 грн, та складається з вартості підготовки документів по справі - 9762,50 грн та вартості участі в судових засіданнях - 2041,25 грн.

Відтак, суд першої інстанції визнав належними доказами понесених позивачем витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 11803,75 грн. та стягнув зазначену суму.

Водночас апелянт в апеляційній скаргу не навів жодних підстав в чому полягає незаконність додаткового рішення суду першої інстанції або неспівмірність покладених на нього витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що покладені на відповідача витрати становлять для нього надмірний тягар та є непропорційної мірою відповідальності щодо майнового стану апелянта не підтверджуються жодним доказом.

Відтак, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни додаткового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Твердження і доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду та стосуються виключно переоцінки доказів.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відпоаідача та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 та додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Головко Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2024 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2024 у справі №922/1951/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 11.12.2024.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко