ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. Справа№ 910/6868/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

розглянувши у письмову провадженні, без виклику сторін, апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024

у справі №910/6868/24 (суддя Я.А.Карабань)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС»

про стягнення 97 130, 88 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (далі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 97 130, 99 грн, з яких: 80 391,74 грн інфляційні втрати та 16 739, 14 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 року у справі №910/6868/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» 16 390, 53 грн 3 % річних, 80 391,74 грн інфляційних втрат та 3 014,60 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючі частково позовні вимоги суд зазначив, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 202 526, 24 грн, позивачем було здійснено нарахування в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 16 390, 53 грн 3 % річних (розмір 3 % річних, є менше за суму заявлену позивачем) та 80 391, 74 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі №910/6868/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, апелянт зазначає, що з 07.05.2024 року (до пред`явлення позову у даній справі) позивач вже не є кредитором у грошовому зобов`язанні за договором постачання, суд не застосував вимоги ст.ст. 514, 625 Цивільного кодексу України, внаслідок чого стягнув борг на користь неналежного позивача.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно стягнув кошти на користь не уповноваженої особи, якій на момент пред`явлення позову вже не належали як вимоги за основним зобов`язанням, так і за додатковими, що є підставою для скасування судового рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі №910/6868/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Майданевич А.Г, Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 задоволено заяву про самовідвід судді Суліма В.В. у розгляді апеляційної скарги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/24. Справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г, суддів Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі №910/6868/24 залишено без руху.

07.10.2024 від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» надійшла заява про усунення недоліків з доказами наявності зареєстрованого електронного кабінету у представника відповідача, адвоката Братищенко Юрія Олександровича.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/24 та призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/6868/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2024 рішенням Господарського суду міста Києва в справі № 910/20008/23, яке набрало законної сили 07.05.2024, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» задоволено повністю та стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» заборгованість у розмірі 202 526, 24 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 431, 00 грн.

Так, у межах справи судом було встановлено наявність заборгованості в Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016 у розмірі 202 526, 24 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 27.05.2024 вказане рішення суду відповідачем не виконано. Відповідачем, у свою чергу, до відзиву додано платіжну інструкцію № 15430 від 28.05.2024 про сплату на користь позивача суми заборгованості у розмірі 202 526, 24 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та в подальшому несвоєчасне виконання судового рішення, позивач просив суд стягнути з відповідача суму відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а саме, 80 391,74 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по квітень 2024 року та 16 739,14 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 по 27.05.2024.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до норм ст.ст.598 - 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи ст. 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/20008/23, яке набрало законної сили 07.05.2024 року, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом у справі № 910/20008/23, 23.11.2016 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (споживач, абонент) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (перейменована з 01.01.2019 в Акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО», та з 09.08.2019 - в Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО») (постачальник) було укладено тимчасовий договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451.

Згідно з п. 2.2.1 та п. 2.3.1 договору постачальник безперебійно постачає теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4 до договору) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із явленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1 до договору, а відповідач зобов`язаний був дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно панувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2 до договору.

Відповідач відповідно до пункту 2.3.1 договору зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Виходячи з умов договору, нарахування відповідачу за теплову енергію здійснювалися по приладах обліку.

Відповідно до п. 4 додатку 2 до договору дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - 25 числа звітного місяця.

Пунктом 5 додатку 2 до договору визначено, що споживач, що має будинкові прилади обліку (незалежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в Центр обслуговування клієнтів за адресою: вул. Жилянська, 83/53 - не пізніше 28 числа звітного місяця.

Відповідно до п. 9 додатку 2 до договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в Центрі обслуговування клієнтів за адресою: вул. Жилянська, 83/53 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Пунктом 10 додатку 2 до договору визначено, що споживач оплачує вартість спожитої теплової енергії не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За результатом обміну сторонами договору відповідними листами, термін дії договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 23.11.2016 року № 340451 було продовжено до 15.06.2018 на підставі листа Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» від 03.08.2017 № 050КЕК/15/12/6430. Цей лист є невід`ємною частиною договору на постачання теплової енергії від 23.11.2016 № 340451.

25.08.2021 згідно з протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» (позивач), на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71 придбало право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 00 грн.

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 Акціонерним товариством «К.ЕНЕРГО» передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 00 грн, у тому числі заборгованість відповідача, зокрема за договором № 340451 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 23.11.2016 у розмірі 202 526, 24 грн.

Оскільки за результатами аукціону Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» (попереднє найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ») набуло право вимоги на заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» за договором № 340451 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 23.11.2016 у розмірі 202 526, 24 грн, а отже права та обов`язки в спірних матеріальних правовідносинах перейшли від Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» до його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ».

14.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» на підставі протоколу загальних зборів учасників №1/2021 змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ».

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно із зазначеного вище акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» від Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» перейшли всі права вимоги дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію за договорами, переліченими в додатку № 1 до цього акту і жодних обмежень такого переходу прав вимоги вказаним актом не було встановлено.

Враховуючи викладене вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» є правонаступником всіх прав Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016 згідно з результатами аукціону з придбання майна банкрута за лотом № 71.

Так, предметом даного спору є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми відповідальності за порушення грошового зобов`язання у розмірі 80 391, 74 грн інфляційних втрат та 16 739, 14 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум.

Тобто, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено вище, вказане рішення суду від 15.04.2024 у справі № 910/20008/23 виконано відповідачем лише 28.05.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 15430 від 28.05.2024.

Тому, у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 202 526, 24 грн, позивачем здійснено нарахування в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 80 391,74 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по квітень 2024 року та 16 739,14 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 (наступний день після придбання позивачем права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) по 27.05.2024 (останній день перед датою першої оплати відповідачем заборгованості на виконання рішення суду від 15.04.2024 по справі № 910/20008/23).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо твердження скаржника, що позивач вже не є кредитором в грошовому зобов`язанні за договором постачання, і суд першої інстанції безпідставно стягнув кошти на користь не уповноваженої особи, якій на момент пред`явлення позову вже не належали як вимоги за основним зобов`язанням, так і за додатковими, колегія суддів відзначає наступне.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 в справі № 910/20008/23, задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником у справі № 910/20008/23 та замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1», відповідно до рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/20008/23, яке набрало законної сили 07.05.2024.

Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що підставою для заміни стягувача стало те, що 07.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1/070524-Ц, за умовами якого кредитор (ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ») відступив, а новий кредитор (Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1») набув право вимоги до юридичних осіб та фізичних осіб (далі по тексту - споживачі, боржники) щодо виконання ними грошових зобов`язань за договорами на постачання теплової енергії у гарячій воді перед первісним кредитором з оплати спожитої до 01.06.2018 теплової енергії від АТ «К.ЕНЕРГО» на загальну суму 431 514, 94 грн, в тому числі за рішеннями судів, які залишаються невиконаними.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного вище договору про відступлення права вимоги (цесії) від 07.05.2024 № 1/070524-Ц кредитор та новий кредитор погодили, що перелік договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді, угод про реструктуризацію заборгованості, ухвал, рішень суду, споживачів/ боржників та сум грошових зобов`язань, право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку № 1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 1 додатку № 1 до договору цесії від 07.05.2024 № 1/070524-Ц первісний кредитор відступив на користь нового кредитора право вимоги щодо заборгованості Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016 та рішенням Господарського суду м. Києва від 15.04.2024 у справі №910/20008/23 в розмірі 204 957, 24 грн (202 526, 24 грн основного боргу та 2 431, 00 грн судового збору).

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому в ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18.

Так, п. 1.3. договору про відступлення права вимоги (цесії) від 07.05.2024 № 1/070524-Ц позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1» погодили, що відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших додаткових грошових зобов`язань (штраф, пеня, 3 % річних, інфляційних нарахувань, судових витрат, витрат, пов`язаних з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-яких інших без виключень та обмежень), що виникли до укладення цього договору, та/або можуть бути нараховані після укладення цього договору в зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами на постачання теплової енергії, зазначеними в додатку № 1 до цього договору.

Тобто, новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 1» з 07.05.2024 набув права вимоги щодо виконання додаткових зобов`язань (сплата інфляційної складової боргу, 3% річних), зокрема, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 340451 від 23.11.2016, також, що виникли до укладання договору цесії, тобто нарахованих і за спірний період з 26.08.2021 по 06.05.2024.

Так, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що суд першої інстанції безпідставно стягнув кошти на користь особи (позивача), якому на момент пред`явлення позову вже не належали, як вимоги за основним грошовим зобов`язанням, так і за додатковими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача є обгрунтованими, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/20 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/24 підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/24 слід скасувати, із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі відмови у позові покладаються - на позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при покладенні на позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції

Розглянувши заяву представника Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС», адвоката Ю.О. Братищенко, заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи № 910/6868/24 в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону).

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 10.01.2024, який укладено між Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС», предметом якого є надання замовнику послуг з юридичного консультування та юридичного представництва (послуги з адвокатської діяльності) найменування та вартість яких визначена у додатку № 1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною, а замовник прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.01.2024: представництво у суді, подання заяв, клопотань, скарг, інших процесуальних документів - 2500,00 грн.

У Господарському суді міста Києва адвокатом були виконані наступні роботи:

- підготовка відзиву на позовну заяву;

Отже, загальна вартість наданої правової допомоги у суді першої інстанції склала 2500,00 грн.

18.09.2024 між Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання замовнику послуг з юридичного консультування та юридичного представництва (послуги з адвокатської діяльності) найменування та вартість яких визначена у додатку № 1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною, а замовник прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.5 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 18.09.2024: підготовка апеляційної, касаційної скарги на рішення суду - 8000,00 грн.

Тобто, загальна вартість наданої правової допомоги у суді апеляційної інстанції склала 8000,00 грн.

Правову допомогу відповідачу у суді першої та апеляційної інстанціях надавав адвокат Братищенко Ю.О. на підставі довіреності від 10.01.2024 року №056/04-60.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позову - на позивача.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З урахуванням зазначених вище норм права, суд апеляційної інстанції, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача, відсутність заперечень позивача, в контексті положення частини четвертої статті 126 ГПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, предметом позову, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у судах першої та апеляційної інстанцій, критерію реальності таких витрат.

Враховуючи викладене, та те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в судах першої та апеляційної інстанцій, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, не є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції підлягає відшкодуванню у сумі 2500,00 грн та в суді апеляційної інстанції відшкодуванню у сумі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 123-129, 244, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у справі № 910/6868/24 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-б, ) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

4. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-б, ) судовий змір у розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот чотириста дві) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Видати накази.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/6868/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк