ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про визнання вимог кредитора

"05" грудня 2024 р. Справа № 916/2472/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Найфлейш В.Д.

При секретарі судового засідання Дурович А.А.

Розглянувши матеріали справи №916/2472/23

за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Представники сторін:

Представник заявника - Драгун А.С. (зал 2)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2023р., серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 284 від 31.05.2013р.).

Від ОСОБА_2 надійшла заява (вх.№3-389/23 від 07.07.2023р.) про визнання грошових вимог до боржника.

Також, від ОСОБА_3 надійшла заява (вх.№3-388/23 від 07.07.2023р.) про визнання грошових вимог до боржника.

28.07.2023р. від арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. до суду надійшли відомості про результати розгляду вимог кредиторів, відповідно до яких вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнаються в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.08.2023р. прийнято заяву (вх.№3-389/23 від 07.07.2023р.) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання грошових вимог до боржника до розгляду, зобов`язано ОСОБА_2 надати до суду посвідку на постійне місце проживання в Україні, первинні документи підтверджуючі надання позики, прийнято заяву (вх.№3-388/23 від 07.07.2023р.) ОСОБА_3 про визнання грошових вимог до боржника до розгляду, зобов`язано ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) надати до суду посвідку на постійне місце проживання в Україні, первинні документи підтверджуючі надання позики, зобов`язано арбітражного керуючого та боржника надати відзиви на заяви про визнання грошових вимог до боржника.

21.08.2023р. від ОСОБА_4 надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника.

Ухвалою суду від 23.08.2023р. встановлено ОСОБА_4 строк у 5 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору на суму 5368грн.

30.08.2023р. до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31.08.2023р. прийнято заяву ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника до розгляду та призначено в засіданні суду, зобов`язано арбітражного керуючого та боржника надати відзив на заяву ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника.

07.09.2023р. від боржника до суду надійшли відзиви про результати розгляду вимог кредиторів, відповідно до яких вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнаються в повному обсязі.

26.09.2023р. від ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення, відповідно до яких просить суд не визнавати вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки договори займу є недійсними.

15.01.2024р. від арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. до суду надійшло повідомлення про результати розгляду грошових вимог, в якому просить ОСОБА_4 надати додаткові пояснення.

13.02.2024р., 14.03.2024р., 18.04.2024р., 14.05.2024р., 18.06.2024р. від ОСОБА_4 до суду надано додаткові пояснення до заяви з грошовими вимогами до боржника.

14.10.2024р. від ОСОБА_3 надійшла заява про залучення додаткових документів.

02.12.2024р. від арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке протокольною ухвалою суду від 05.12.2024р. відхилено, у зв`язку з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи.

В судовому засіданні 05.12.2024р. судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши наявні в матеріалах справи заяви кредиторів про визнання грошових вимог до боржника, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України врегульовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У постанові КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20 було деталізовано, в чому полягає сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство, а саме: «Системний аналіз статей 45-47 КУзПБ свідчить про те, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника потенційного кредитора, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги. Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.»

29.03.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики №289, посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого боржник отримав в борг 1125373,99грн., що станом на 29.03.2019р. складає 41300 доларів США та встановлено строк повернення грошових коштів до 29.09.2019р. Однак, станом на день звернення із заявою та день розгляду заяви, боржником не виконано грошове зобов`язання на суму 953715грн. Крім того, заявником нараховано пеню на загальну суму 10500402грн. та 255691,61грн. 3% річних та інфляційних втрат.

Також, 09.09.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики №1383, посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого боржник отримав в борг 464843,58грн. та встановлено строк повернення грошових коштів до 09.12.2019р. Однак, станом на день звернення із заявою та день розгляду заяви, боржником не виконано грошове зобов`язання на суму 426462,58грн. Крім того, заявником нараховано пеню на загальну суму 3889333грн. та 108075,18грн. 3% річних та інфляційних втрат.

Заявником на підтвердження своїх вимог та можливості надати грошові кошти в борг надано договори строкового банківського вкладу, заяви на видачу готівки, договори купівлі-продажу квартир, а також податкові декларації за 2015-2019рр. Судом, з метою дотримання принципу підвищеного стандарту доказування, перевірено фінансову можливість кредитора надати позику в борг.

Арбітражним керуючим за результатами розгляду кредиторських вимог зазначено, що ОСОБА_1 повернув всі отримані кошти, однак належних доказів на підтвердження цього до суду не надано, тому ці твердження не приймаються до уваги.

Що стосується посилання арбітражного керуючого Дарієнко В.Д., що строк позовної давності на звернення до суду з грошовими вимогами закінчився, то вони судом відхиляються, оскільки п. 12, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що строк позовної давності продовжується на період дії карантину та перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану.

Щодо нарахування заявником пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 5 Договору позики від 29.03.2019р. передбачено пеню в розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір заборгованості за договором позики становить 953715грн., а розмір пені нарахований ОСОБА_4 4663666,35грн., судом здійснено розрахунок пені на загальну суму 4692277,80грн., що на думку суду є надмірним тягарем для боржника та суперечить принципам справедливого судочинства та меті відновлення платоспроможності фізичних осіб відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р. по справі №727/9352/17 з цього приводу зазначено наступне: «Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.»

Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за договором позики від 29.03.2019р. до суми загального боргу та визнати розмір пені на загальну суму 953715грн. з метою дотримання принципу пропорційності.

Крім того, пунктом 5 Договору позики від 09.09.2019р. передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики в строки, обумовлені договором, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення. Тобто, договором позики від 09.09.2019р. нарахування пені не передбачено, а нарахування штрафу у певному відсотку від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення взагалі не передбачено чинним законодавством, тому суд приходить до висновку про відмову в визнанні пені за договором позики від 09.09.2019р.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Так, Постановою КМУ від 11.03.2020р. №211 установлено з 12 березня на усій території України карантин, який в подальшому було продовжено.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено.

Таким чином, враховуючи аналіз норм законодавства, якими передбачено звільнення боржника від сплати неустойки, штрафу, пені за договором позики під час дії карантину та звільнення боржника від сплати неустойки, штрафу, пені та інфляційних втрат на період дії в Україні воєнного стану, судом здійснено розрахунок наступних сум. За договором позики від 09.09.2019р.: 3% річних за період з 10.12.2019р. по 23.02.2022р. на суму 28251,69грн.; інфляційні втрати за період з 10.12.2019р. по 23.02.2022р. на суму 79508,18грн. За договором позики від 29.03.2019р.: 3% річних за період з 30.09.2019р. по 23.02.2022р. на суму 68745,87грн.; інфляційні втрати за період з 30.09.2019р. по 23.02.2022р. на суму 186867,35грн.

Враховуючи вищевикладене, загальний розмір боргу Гусєва І.Є. перед Серебряковим А.Є. становить 2697265,67грн., у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення заяви частково.

Крім того, суд зазначає, що в провадженні перебуває справа № 916/2472/23(916/4427/24) за позовом ОСОБА_1 в особі арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. до відповідача ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання недійсним договору позики. Станом на день розгляду заяви із грошовими вимогами договір займу судом не визнано недійсним, а статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Керуючись ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 ГПК України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання грошових вимог до боржника задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) кредитором ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з грошовими вимогами на суму 2 697 265,67грн., а також судовий збір на суму 5368грн.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.12.2024р. у зв`язку з відсутністю електропостачання в місті Одеса.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя В.Д. Найфлейш