ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" грудня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/47/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Дерік М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1)

до відповідача: Акціонерного товариства "Одесагаз" (65003, м.Одеса, вул. Одарія, 1)

про стягнення 5 135 389 329, 84 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Пахомова О.А. довіреність №1-4047 від 29.08.2024;

від відповідача: Сметанюк І.М. довіреність від 24.10.2023;

Сідєльніков.В. довіреність №163 від 28.12.2023.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи.

У січні 2022 року АТ Укртрансгаз звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до АТ Одесагаз про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м. в сумі 5 135 389 329, 84 грн (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28 січня 2022 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року АТ Одесагаз безпідставно набуло для власних виробничо-технічних потреб з газотранспортної системи 73 454 050,07 куб.м. природного газу, власником якого є АТ "Укртрансгаз".

На думку позивача, для відбору відповідачем у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності АТ Одесагаз не мало підстав здійснювати відбір природного газу.

З посиланням на встановлені у справах № 916/3201/19 та №916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019, відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, позивачем заявлено до відповідача вимоги на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, з посиланням позивача на відбір відповідачем природного газу за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору.

Рішенням Господарського суду Одеської області (суддя Рога Н.В.) від 03.08.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до висновків судів першої та апеляційної інстанції АТ Укртрансгаз не довело факт понесення витрат на закупівлю, транспортування та зберігання природного газу та його одержання саме АТ Одесагаз, а також не підтвердило реальні зміни у структурі активів та зобов`язань у власному капіталі АТ Укртрансгаз. Позивач не надав первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні газотранспортної системи у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі, тобто доказів на підтвердження дій вчинення позивачем врегулювання небалансу, як того вимагають положення розділу XIII та розділу XIV Кодексу ГТС.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено повністю, рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 (суддя Рога Н.В.) та Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №916/47/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

За висновками суду касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що при встановленні факту наявності чи відсутності підстав для стягнення вартості безпідставно отриманого природного газу необхідно виходити із доказів, які свідчать про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС), доказів, які підтверджують факт вчинення оператором ГТС дій, які були вчинені з врегулювання небалансу.

Верховним Судом зазначено, що виконання оператором газотранспортної системи покладених на нього обов`язків з забезпечення цілісності газотранспортної системи відповідно до пункту 3 розділу XIІІ Кодексу ГТС не впливає на підтвердження відбору відповідачем обсягу природного газу з газотранспортної системи та виходить за межі предмету доказування у цій справі, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Вищевикладене в сукупності свідчить про неналежне дослідження господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення АТ "Укртрансгаз" до суду. Верховний Суд зазначив, що суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги АТ "Укртрансгаз".

При цьому, направляючи справу № 916/47/22 на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природній газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

12.06.2023 рішенням Господарського суду Одеської області (суддя Літвінов С.В.) відмовлено у задоволенні позову.

При цьому, суд зазначив, що за наслідком аналізу правової природи правовідносин, які виникли між сторонами, встановлено, що позивач фактично не є постачальником газу, тобто його власником, якому він має відшкодовуватись чи повертатись.

Судом також зазначено, що відповідні норми Кодексу ГТС направлені в цілому на відшкодування обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, які були понесені внаслідок вимушених дій щодо балансування газотранспортної системи, з огляду на що предметом спору у даному випадку можуть виступати грошові кошти (обґрунтовані та реальні витрати) позивача, витрачені на балансування газотранспортної системи.

Відтак, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є за своїм змістом деліктними, а не кондикційними, а тому підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання повернути майно в натурі відсутні.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд також вказав, що у такому випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів як того, що у відповідача відбувся приріст майна без достатніх правових підстав, так і того, що позивач поніс реальні витрати на закупку природного газу з метою балансування системи з вини відповідача, що також підтверджується тим, що судовими рішеннями у справі № 916/2467/19 та №916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що АТ "Одесагаз" не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а АТ "Укртрансгаз" не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи.

Разом з тим, щодо посилань позивача на обов`язок відповідача повернути безпідставно набуте майно (природний газ в загальному обсязі 73 454 050, 07 куб.м.) його власнику АТ Укртрансгаз, з посиланням на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вказав, що такий вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як придбання особою майна або його зберігання за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Проте, оскільки одночасне подання віндикаційного та негаторного позову (вимог) неможливе, з огляду на те, що такі вимоги є взаємовиключними, у даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог, та, як наслідок, підстави для застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах за клопотанням відповідача.

04.10.2023 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 залишено без змін.

За висновком апеляційного господарського суду, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що природний газ, отриманий ним у власність, включає в себе обсяг газу, який на переконання останнього, відповідач незаконно відібрав з газотранспортної системи, то висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ "Укртрансгаз" є вірним по своїй суті, оскільки заявником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належним чином не підтверджено, по-перше, що природний газ було відібрано відповідачем саме у власника такого газу, по-друге, що у АТ "Одесагаз" виник приріст майна, отриманого без належних правових підстав, по-третє, що позивачем підтверджено витрати на закупівлю саме того обсягу газу, який було незаконно відібрано відповідачем (оскільки позивачем надані докази щодо загальної закупівля обсягів природного газу у спірний період без підтвердження того, що у газосховищах знову ж таки на спірний період належний відповідачу газ був відсутній), в-четверте, що природний газ, власником якого є позивач, у відібраних відповідачем обсягах без належних правових підстав був призначений саме для балансування, а не власних потреб тощо.

Подані позивачем докази на підтвердження своїх вимог суд відхилив та вказав, що ці документи не є в даному випадку належними письмовими доказами на підтвердження безпідставного збереження у відповідача належного позивачу майна та, відповідно, відсутні підстави для відшкодування позивачу вартості такого майна на час ухвалення рішення у зв`язку із неможливістю його повернення в натурі, оскільки, по-перше, вказані письмові докази у більшості стосуються факту надання позивачем відповідачу послуг балансування, які перебувають у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, що не досліджується у даному випадку, оскільки не є предметом позову, а по-друге, правова оцінка, зокрема, актам наданих послуг балансування обсягів природного газу за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19, яке набрало законної сили, а саме те, що односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу та відповідно вартості послуг балансування газу.

Суд апеляційної інстанції вказав, що судовими рішеннями у справі №916/2467/19 та №916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що АТ "Одесагаз" не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а АТ "Укртрансгаз" не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи, що, фактично, унеможливлює у даному разі, застосування до відповідача обов`язку з повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості у порядку, визначеному ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 у справі №916/47/22 скасовано та передано справу № 916/47/22 на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що до предмету доведення у даній справі належать питання фактичного відібрання спірного газу та наявності у відповідача, у випадку встановлення фактів відібрання з газотранспортної системи позивача спірних обсягів газу відповідачем, номінацій на спірні обсяги. У випадку відсутності номінацій такий безпідставно відібраний газ створює небаланс у газотранспортній мережі позивача.

Верховним Судом також зазначено, що позивачем на підтвердження своїх вимог було надано низку доказів, які мали б бути проаналізовані у їх системному зв`язку на предмет встановлення реального змісту господарської операції по відбору відповідачем спірного обсягу газу позивача та підстав здійснення такого відбору. При цьому цільове призначення газу, визначене позивачем, не має вирішального значення для кваліфікації відбору газу відповідачем, якщо такий мав місце у даному випадку.

При цьому, щодо висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що актам наданих послуг балансування обсягів природного газу за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 у справі №916/2467/19, Верховний Суд зауважив, що у даному випадку оцінці підлягають не самі акти, а сутність здійснених господарських операцій крізь призму вибуття з володіння позивача/приросту у відповідача спірного обсягу природного газу, чого у даному випадку зроблено судами не було.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного, так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

За результатом автоматичного розподілу справ між суддями справу №916/47/22 розподілено судді Господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою від 06.05.2024 прийнято справу №916/47/22 до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "03" червня 2024 р. о 12:30.

31.05.2024 до суду від відповідача надійшла заява, у якій останній просить позивача надати суду докази про відповідність вузлів та приборів обліку, а також їх метрологічних показників вимогам діючого законодавства та встановленим технічним стандартам і показникам.

Крім того, 31.05.2024 відповідачем надано суду заяву, у якій викладені питання позивачу:

1. Чи відповідають вузли обліку газу, розташовані у пунктах приймання передачі газу в газорозподільну систему АТ "Одесагаз", вимогам Законів "Про метрологію та метрологічну діяльність" № 1314-VII, "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" № 3533-VI, а також ДСТУ 8.586,1,2,5-2009 ?

2. Чи наявні у АТ "Укртрансгаз" відповідні "Сертифікати Відповідності" або "Свідоцтва про державну метрологічну атестацію" власних приборів та вузлів обліку, розташованих у пунктах приймання передачі газу від позивача до відповідача?

3. Яка невизначеність результатів вимірювань вузлів обліку газу розташованих у пунктах приймання передачі газу в газорозподільну систему АТ "Одесагаз"?

31.05.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому останній просить суд витребувати від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" і зобов`язати його подати до Господарського суду Одеської області:

- докази (інформацію) щодо відповідності засобів вимірювальної техніки, приладів та вузлів обліку витрат природного газу вимогам діючого законодавства. Без наявності цих даних не можна об`єктивно та точно розрахувати обсяг позовних вимог ні в метричних, ні в грошових обсягах;

- докази (інформацію) наявності в бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості відповідача, що обліковується та докази факту, що позивач є кредитором відповідача на дату звернення з вимогою до суду. Без наявності цих даних не можна встановити обсяги зобов`язань сторін спору стосовно вимог, висунутих відповідно до ст. 625 ЦК України.

3.06.2024 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 11.04.2024, у яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Одесагаз" про про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м. в повному обсязі.

3.06.2024 до суду від позивача також надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 11.04.2024, у яких останній просить суд задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі № 916/47/22 в повному обсязі

У судове засідання 3.06.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 3.06.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 01.07.2024 о 14:30, а також встановлено строк позивачу для надання відповідей на питання до 24.06.2024.

1.07.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи, у якому останній просить поставити перед призначити по справі судову експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- Акціонерне товариство "Укртрансгаз" на газорозподільних станціях у вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року, які розташовані у пунктах приймання передачі газу в газорозподільну систему АТ "Одесагаз", закачувало газ у розподільні газопроводи, чи АТ "Одесагаз" на газорозподільних станціях відбирало газ у свої газопроводи ?

- Які саме дії вчинялися кожною із сторін при передачі газу на ГРС у розподільні газопроводи у вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року?

- Чи була у АТ "Одесагаз" технічна можливість відбирати газ на ГРС у розподільні газопроводи у вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року?

- Чи була у АТ "Одесагаз" технічна можливість припинити (обмежити) приймання газу у розподільні газопроводи понад обсяги підтверджених Оператором ГТС номінацій безпосередньо на пунктах приймання-передачі газу у вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року?

- Чи була у АТ "Укртрансгаз" технічна можливість припинити (обмежити) закачування газу у розподільні газопроводи безпосередньо на пунктах приймання-передачі газу, виходячи з обсягів підтверджених номінацій замовників послуг транспортування газу вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року?

- Чи відповідали вузли обліку газу розташовані у пунктах приймання передачі газу в газорозподільну систему АТ "Одесагаз" вимогам Законів "Про метрологію та метрологічну діяльність" № 1314-VII, "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" № 3533-VI, а також ДСТУ 8.586,1,2,5-2009 вересні-грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року?

- Чи наявні у АТ "Укртрансгаз" відповідні "Сертифікати Відповідності" або "Свідоцтва про державну метрологічну атестацію" власних приборів та вузлів обліку, розташованих у пунктах приймання передачі газу від Позивача до Відповідача за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року?

1.07.2024 до суду від позивача надійшли пояснення, у яких останній просить суд відмовити відповідачу в задоволенні заяв від 31.05.2024, а також надійшло клопотання, у якому позивач просить суд продовжити встановлений судом строк для надання відповідей на питання відповідача, вказані в заяві від 31.05.2024, та врахувати їх під час розгляду справи, а також оголосити перерву у підготовчому засіданні для відновлення пошкоджених матеріалів справи.

У судове засідання 1.07.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 1.07.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 10.07.2024 о 16:00.

5.07.2024 до суду від позивача надійшли заперечення проти призначення судової експертизи.

У судове засідання 10.07.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 10.07.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 10.07.2024 о 16:00.

Протокольною ухвалою судом залишено без розгляду клопотання про продовження строку для надання відповіді на питання від 01.07.2024 у зв`язку з використанням позивачем права, встановленого ч. 5 ст. 90 ГПК України.

Крім того, протокольною ухвалою судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 31.07.2024 о 12:00.

30.07.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи DVD-R-дисків.

31.07.2024 до суду від позивача надійшло клопотання, у якому останній просить суд долучити до матеріалів справи № 916/47/22 скріншоти з Інформаційної платформи внесення відповідачем форми 4 в частині обсягів перетоків природного газу за період липня-грудня 2019 року та врахувати їх під час розгляду справи, а також клопотання, у якому останній просить суд долучити до матеріалів справи № 916/47/22 підписані відповідачем акти про надані послуги транспортування природного газу за період вересня 2018 - лютого 2019 року та врахувати їх під час розгляду справи.

Крім того, 31.07.2024 до суду від позивача надійшло клопотання, до якого, в порядку усунення помилки при поданні позивачем клопотання 31.07.2024 про надання додаткових документів в підтвердження відсутності підстав для призначення судової експертизи, додатково надано підписаний відповідачем акт за жовтень 2018 року.

Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.07.2024 по справі №916/47/22 на 31.07.2024 о 12:00, не відбулося у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони в м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 31.07.2024 призначено підготовче засідання по справі №916/47/22 на "11" вересня 2024 р. о 11:30.

У судове засідання 11.09.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 11.09.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи та зазначено про те, що відповідачем не доведено того, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншої ніж право; а також відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів з тих підстав, що заявлене клопотання не відповідає за своїм змістом ст. 81 ГПК України та зазначено, що відмова суду в задоволенні вказаних клопотань не позбавляє права звернутися з відповідними клопотаннями в подальшому.

Крім того, протокольною ухвалою судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.10.2024 о 15:00.

У судове засідання 7.10.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 07.10.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 14.10.2024 о 11:30, а також попередньо визначено дату та час наступного судового засідання -28.10.2024 о 15:00.

У судове засідання 14.10.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою від 14.10.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 28.10.2024 о 15:00.

У судове засідання 28.10.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою судом оголошено перерву в судовому засіданні до 13.11.2024 о 14:00.

11.11.2024 до суду від позивача надійшли пояснення по справі.

12.11.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судове засідання 13.11.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою судом оголошено перерву в судовому засіданні до 25.11.2024 о 15:45, а також визначено дату та час наступного судового засідання - 27.11.2024 о 15:15.

У судове засідання 25.11.2024 з`явилися позивач та відповідач.

Протокольною ухвалою судом оголошено перерву в судовому засіданні до 02.12.2024 о 15:30.

У судове засідання 2.12.2024 з`явилися позивач та відповідач, які підтримали викладені раніше позиції.

У судовому засіданні 2.12.2024 судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Позивач зазначає, що Товариство є суміжним оператором газорозподільної системи суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу відповідно до Ліцензії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017р. №841, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, та згідно ст.37, 38 Закону України Про ринок природного газу повинен забезпечувати здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів, придбавати енергоресурси, необхідні для здійснення своєї господарської діяльності у недискримінаційний та прозорий спосіб.

Позивач зазначає, що у період вересень-грудень 2018р та січень, лютий, липень-грудень 2019р. він здійснював діяльність з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами відповідно до Ліцензії серії АЕ №194511 від 11.03.2013р., виданою згідно з постановою НКРЕКП №211 від 28.02.2013р. зі строком дії до 01.01.2020р. та згідно з Законом України Про ринок природного газу, а також був Оператором газотранспортної системи.

При цьому, Оператор ГТС при визначенні алокації по точці входу або точці виходу ґрунтується на даних номінацій / місячних номінацій / реномінацій, поданих замовником послуг по точці входу та по точці виходу; даних торгових операцій між оптовими продавцями та оптовими покупцями (постачальниками) у віртуальних торгових точках входу/виходу, які адмініструє оператор газотранспортної системи; даних суміжних операторів, суміжних газовидобувних підприємств, газовидобувних підприємств, прямого споживача; даних комерційних вузлів обліку, встановлених у фізичних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, та комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах замовників послуг транспортування чи їх контрагентів (споживачів), з урахуванням вимог та особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Виходячи з положень ст.ст.37,39 Закону України Про ринок природного газу, абз.2 п.4 гл. 6 розділу III Кодексу газотранспортної системи (ГТС), відповідно до підпунктів 14, 16, 26 - 28 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, позивач вважає, що в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу відповідач, для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності, повинен здійснити закупівлю природного газу в обсягах, достатніх для надання послуг з розподілу природного газу.

АТ Укртрансгаз, з посиланням на встановлені у справах №916/3201/19 та № 916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019, відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, зазначає, що протягом зазначеного періоду АТ Одесагаз, як Оператор ГРМ, безпідставно відібрав без договірних відносин, якими би було передбачено відшкодування вартості небалансу Оператору ГТС через договірні механізми (оплату послуг балансування), з газорозподільної системи для покриття власних виробничо-технічних витрат природний газ у загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м, власником якого є позивач.

При цьому, позивач зауважив, що відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС (в редакції від 07.05.2017) об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

У разі, якщо обсяги природного газу, що надходять до газотранспортної системи на точці входу та обсяги, які відбираються на точці виходу, відрізняються, фактично виникає небаланс: позитивний небаланс - у разі перевищення обсягів поданого природного газу над відібраним (фактичне перевищення пропозиції над попитом), негативний - у разі перевищення обсягів відібраного природного газу над поданим (перевищення попиту над пропозицією) (п.5 гл.1 розд.І, гл.1 розд. XIV Кодексу ГТС).

Негативний місячний небаланс може покриватись як Оператором ГТС шляхом надання послуг з балансування, так і оператором ГРМ самостійно (шляхом купівлі природного газу у інших замовників послуг балансування або відбору природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації за цей газовий місяць) відповідно до п.п. 4, 7 гл. 3 розд. XIV Кодексу ГТС.

Натомість, у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року АТ Одесагаз фактично не закупило природний газ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ), проте здійснило відбір із Газотранспортної системи природного газу в обсягах 57 134 597,00 куб.м., що підтверджується звітами (алокацією) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р.; актами надання послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р., рахунками -фактури; звітами по точкам входу/виходу замовника; звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р. (отримані позивачем на запит АТ Укртрансгаз від НКРЕКП).

Також позивач зазначив, що при здійсненні алокації обсягів природного газу, відібраних замовниками послуг транспортування з точки виходу з газотранспортної системи до точки входу до суміжної системи - газорозподільної системи, оператором якої є АТ Одесагаз, встановлено факт несанкціонованого відбору відповідачем природного газу за період липень-грудень 2019 р. в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м., що безпосередньо підтверджується інформацією з Інформаційної платформи щодо балансу газу у спірний період по АТ Одесагаз, формами №2,3,4,9, розміщеними на матеріальному (електронному) носії - цифровому диску DVD-R, в яких містяться дані про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби), про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, Інформацією про перетоки між ОГРМ, Повідомленням про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру жодного постачальника/постачальник яких не подав намінацію на точку виходу до ОГРМ або така номінація була відхилена Оператором ГРМ/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання; довідкою №1 Про добові небаланси АТ Одесагаз, що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи та довідкою №3 Про добові небаланси АТ Одесагаз за липень-грудень 2019 р.; Інформацією з Інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019р. по АТ Одесагаз, яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м.; Звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за липень-грудень 2019 р. (отримані на запит АТ Укртрансгаз від НКРЕКП).

Враховуючи, що відповідач у спірний період на виконання вимог Кодексу ГТС та умов договору номінації на точку входу/виходу у спірний період позивачу не подавав, для нього вважається підтвердженою номінація з обсягами природного газу, що дорівнює "0" (нулю).

Як зазначає позивач, для відбору відповідачем природного газу у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з газотранспортної системи, оператором якої є АТ Укртрансгаз, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ Одесагаз, відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності не мав підстав здійснювати відбір природного газу.

Натомість, як вважає позивач, відповідач в порушення п. І глави 6 розділу III Кодексу ГРС протягом вересня-грудня 2018 року та січня, лютого, липня-грудня 2019 року не здійснив закупівлю необхідних обсягів природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, відповідно, не здійснено подання таких обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи для потреб відповідача, проте з точки виходу з газотранспортної системи відповідачем здійснено відбір обсягів природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат АТ Одесагаз з обсягів природного газу, які належать АТ Укртрансгаз.

Виходячи з викладеного, на думку АТ Укртрансгаз, відбір 73 454 050,07 куб.м. природного газу АТ Одесагаз був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС, що підтверджується довідками головного бухгалтера АТ Укртрансгаз про списання газу на балансування за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, реєстрами надходження та використання природного газу за липень-грудень 2019 року.

Таким чином, позивач вважає, що відбір природного газу у зазначених обсягах здійснений АТ Одесагаз за межами правовідносин, що врегульовані Кодексом ГТС України, та за відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо передачі спірного майна, а відтак - майно, набуте АТ Одесагаз за рахунок АТ Укртрансгаз, є таким, що набуте за відсутності правових підстав.

АТ Укртрансгаз також зазначає, що на виконання положень п.п. 1, 2 глави 1 розділу V, п.п. 4-6 глави 3 розділу І Кодексу ГТС, п.4, п.10 ч.2 ст.22 Закону України Про ринок природного газу, з метою здійснення фізичного балансування газотранспортної системи, Товариством для уникнення порушення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу до газотранспортної системи, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу з газотранспортної системи, було придбано значні наступні обсяги природного газу, що підтверджується наданими до позовної заяви договорами купівлі-продажу природного газу, актами приймання-передачі природного газу та договорами про закупівлю природного газу. Такі обсяги природного газу були отримані позивачем у власність безпосередньо в газотранспортній системі у віртуальній торговій точці, а також у підземних сховищах газу АТ Укртрансгаз та подані позивачем до газотранспортної системи для забезпечення стабільної роботи газотранспортної системи, що підтверджується довідкою головного бухгалтера АТ Укртрансгаз про списання газу на балансування за період вересень- грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, а також реєстрами надходження та використання природного газу за липень-грудень 2019 року.

Таким чином, на думку позивача, відповідач здійснював відбір природного газу протягом вересня - грудня 2018 року та січня, лютого, липня-грудня 2019 року в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з газотранспортної системи з ресурсу АТ Укртрансгаз, який змушений був подавати такі обсяги до газотранспортної системи в рамках фізичного балансування для забезпечення стабільної роботи газотранспортної системи.

Щодо обов`язку відповідача повернути безпідставно набуте майно (природний газ в загальному обсязі 73 454 050, 07 куб.м.) його власнику - АТ Укртрансгаз, позивач зазначає, що відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Главою 83 Цивільного кодексу України регулюють два види позадоговірних зобов`язань: зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).

Зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, як зазначає позивач, здійснений відповідачем відбір природного газу в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з ресурсу позивача, за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивач зазначає, що безпідставно набуте АТ Одесагаз майно АТ Укртрансгаз в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. природного газу було спожите відповідачем, внаслідок чого таке майно не може бути повернуте відповідачем в натурі, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість такого майна, визначену на момент розгляду судом даної справи, яка на даний час складає 5 135 389 329 грн 84 коп. (загальний обсяг безпідставно набутого майна 73 454 050,07 куб. м.* 69 912 грн 95 коп, згідно з інформацією про середньозважені ціни на природний газ за тис.куб.м. (по всіх умовах оплати) за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі, оприлюдненої на сайті Української енергетичної біржі за посиланням https://www.ueex.com/ua/exchange-quotations/natural-gas/medium-and-long-term-market/.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з АТ Одесагаз вартість безпідставно набутого майна- природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м, визначену на момент розгляду судом справи про повернення майна, попередній розмір якої становить 5 135 389 329 грн 84 коп.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, АТ Укртрансгаз зазначає, що згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені зміни до Цивільного кодексу України набрали чинності 02.04.2020. Початок карантину датується 12.03.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020.

Згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, позивач вважає, що якщо закінчення строку позовної давності за вимогами про стягнення вартості безпідставно набутого майна за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року, з урахуванням ст.257 Цивільного кодексу України, припадає на період з 02.04.2020 по даний час, відповідно, строк позовної давності за такими вимогами не вважається пропущеним та продовжується на строк дії зазначеного карантину, який на даний час не припинив свою дію.

Щодо застосування спеціального строку позовної давності позивач зазначає, що у питанні транспортування газу як продукції існує різниця між наданням послуг з його транспортування та перевезенням його як вантажу, у зв`язку із чим такі правовідносини мають різну правову природу.

Так, природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є продукцією виробничо-технічного призначення та не є виробом народного споживання. Згідно п.31 ч.1 ст.1 Закону України Про ринок природного газу природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ(метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск -760 мм ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм) є товарною продукцією.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994р. №827 природний газ є видобувною сировиною, корисною копалиною, визначеною у Переліку корисних копалин загальнодержавного значення.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу є послугою, яка замовляється на підставі договору і стороною у такому договорі є замовник, а не вантажовідправник.

Таким чином, позивач вважає, що природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є вантажем у розумінні ст.306 Господарського кодексу України, у зв`язку із чим у даному випадку застосування до спірних правовідносин положень ст.306,307 Господарського кодексу України є безпідставним.

Щодо оплати заборгованості згідно порядку, встановленого Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-IX, позивач зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №1639, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема: "заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату".

Відповідно до ст. 2 Закону № 1639 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 3 Закону № 1639 встановлено, що для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються, зокрема, копії актів звіряння взаєморозрахунків між суб`єктами ринку природного газу.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1639 визначено, що взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість.

Отже, на думку позивача, за будь-яких обставин, для проведення заходів врегулювання за рахунок коштів з Державного бюджету та для включення відповідача у справі № 916/47/22 до реєстру підприємств та видання постанови НКРЕКП від 12.03.2024 №506, яка прийнята у відповідності до частини другої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (№ 1639), саме АТ "Одесагаз" подало Регулятору заяву та документи, перелік яких встановлено статтею 3 Закону № 1639, зокрема і акт звіряння із позивачем з урахуванням заборгованості за спірні обсяги природного газу. Тим самим відповідач підтвердив обсяг відібраного ним природного газу та відображення заборгованості в бухгалтерському обліку АТ "Одесагаз" перед позивачем.

Проте, порядок врегулювання відповідно до ст.4-5 Закону №1639 передбачає укладення відповідного договору.

3.2. Доводи Акціонерного товариства "Одесагаз".

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що у відповідності до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, АТ Укртрансгаз надає послуги транспортування природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП згідно з методологією визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу.

АТ Одесагаз здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі Ліцензії АЕ № 295532 з безстроковим терміном дії, виданої згідно Постанови НКРЕКП від 15.12.2015 р., в межах території міста Одеса та Одеської області, де знаходяться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ Одесагаз з метою його фізичної доставки споживачам.

Відповідач зазначає, що в процесі здійснення господарської діяльності право власності на природний газ, який надходить газорозподільною системою, до АТ Одесагаз не переходить. АТ Одесагаз лише виконує функції з контролю, регулювання, приладового обліку природного газу, спожитого кінцевими споживачами.

Як зазначає відповідач, на законодавчому рівні встановлено обов`язок для АТ Укртрансгаз та АТ Одесагаз діяти виключно в інтересах третіх осіб (замовників, споживачів), (а не своїх) та одержувати плату (тариф) виключно в розмірі, що встановлює НКРЕКП, а не встановлювати власні ціни на послуги. В свою чергу, на третіх осіб (замовників, споживачів) покладено обов`язок покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості для АТ Укртрансгаз та АТ Одесагаз.

На думку відповідача, зазначене свідчить про те, що в межах здійснення ліцензованої (господарської) діяльності, боржниками АТ Укртрансгаз та АТ Одесагаз можуть виступати виключно треті особи (замовники, споживачі), у зв`язку із чим АТ Одесагаз не може бути боржником перед АТ Укртрансгаз та, відповідно, і відповідачем у даній справі.

Крім того, відповідач зазначає, що АТ Укртрансгаз самостійно закачувало газ у газорозподільчі мережі АТ Одесагаз і не обмежувало його транспортування, а АТ Одесагаз мало власних постачальників природного газу, у зв`язку із чим вважає, що твердження позивача про існування несанкціонованого відбору є безпідставним.

АТ Одесагаз зазначає, що під несанкціонованим відбором положеннями Кодексу ГТС розуміється відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Газ надходив у суміжну газорозподільну систему відповідача виключно через запірну арматуру газорозподільних станцій (ГРС), які перебувають у володінні і користуванні позивача. Відкриття вентиля на ГРС має наслідком подачу (закачування) газу у суміжний газопровід поза волею відповідача. Обсяг подачі газу регулюється Оператором ГТС мірою відкриття вентиля на ГРС і тиском газу. На думку АТ Одесагаз ці обставини спростовують доводи позивача про відбір газу з газотранспортної системи відповідачем, адже AT Одесагаз фізично не могло відбирати газ з ГТС.

Окрім того, за твердженням відповідача, Оператор ГТС не припиняв (не обмежував) транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадку несанкціонованого відбору природного газу в порядку ч. 2 ст. 1 розділу Х Кодексу ГТС, що свідчить про відсутність несанкціонованого відбору природного газу.

Відповідач вказує, що з системного аналізу положень законодавства вбачається, що при встановленні факту наявності чи відсутності врегулювання Оператором ГТС добового небалансу та підстав для оплати заявлених вимог, необхідно виходити із доказів, які свідчитимуть про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС); доказів щодо дій, що були вчинені оператором ГТС з врегулювання небалансу (вчинення балансуючих дій); залежно від результатів вчинення балансуючих дій, Оператор ГТС виставляє рахунки за врегулювання небалансів до оплати.

Однак, як зазначає АТ Одесагаз, АТ Укртрансгаз не надало первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні ГТС позивача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому та у липні-грудні 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі.

Також, на думку відповідача, Оператор ГТС не надав документу, з якого можна встановити процедуру алокації для визначення обсягів небалансу, та який би підтверджував поділ за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між усіма замовниками послуги транспортування.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що оскільки загрози цілісності ГТС не було і в газотранспортній системі було достатньо природного газу, то у позивача була відсутня потреба у закупівлі природного газу для балансування, зокрема й тому, що відповідач не замовляв жодних обсягів газу у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, у липні-грудні 2019 року у позивача. Отже, відповідно, у позивача були відсутні підстави для вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

Крім того, за твердженнями відповідача, договори купівлі-продажу природного газу, укладені позивачем з НАК Нафтогаз України, ТОВ ЕРУ ТРЕЙДИНГ, ТОВ ДТЕК ТРЕЙДІНГ, ТОВ ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД, містять фіксовані обсяги продажу газу та ціну, і не передбачають умов подачі/відбору природного газу АТ Укртрансгаз в режимі кожної доби, що суперечить правовій природі врегулювання добових небалансів, проте вказані договори передбачають передачу газу на інші потреби позивача, серед яких є придбавання природного газу для виробничо-технологічних, власних потреб Оператора ГТС.

При цьому, відповідач зазначає, що обсяги придбаного позивачем у НАК Нафтогаз України, ТОВ ЕРУ ТРЕЙДИНГ, ТОВ ДТЕК ТРЕЙДІНГ, ТОВ ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД природного газу, не відповідають тим обсягам, що відображені у рахунках та актах врегулювання щодобових небалансів у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року для АТ Одесагаз, а відтак, із цих актів неможливо встановити, який конкретно обсяг газу був придбаний саме для здійснення балансуючих дій відносно відповідача.

Відповідач вказує, що зазначений період Оператор ГТС не дотримався порядку та процедури вчинення балансуючих дій відповідно до вимог Кодексу ГТС в ринковий та прозорий спосіб, а тому доводи позивача, що ним понесені втрати природного газу, якого він не мав у власності, є необґрунтованими, оскільки наявність договорів купівлі-продажу природного газу не є доказами вчинення балансуючих дій (купівля-продаж короткострокових стандартизованих продуктів або отримання послуг балансування) та не відповідають вимогам Кодексу ГТС щодо вчинення балансуючих дій.

Щодо розрахунку суми позову, то відповідач зазначив, що з довідки Державного підприємства Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків від 24.05.2021 р. № 122/10 вбачається, що середня вартість природного газу у 2018-2019 роках становила 8927,45 гривень за тис. м куб, з ПДВ, у зв`язку із чим вартість обсягу газу в розмірі 73 454 050, 07 куб.м. за розрахунком відповідача становить 655 757 359 грн 30 коп. гривень, а не 5 135 389 329 грн 84 коп.

Відповідач вважає необґрунтованим та юридично неспроможним посилання позивача в якості підстави позову на приписи ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, та зазначає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

АТ Одесагаз вказує, що не могло набути природний газ або збільшити його кількість, з огляду на те, що здійснює діяльність з його розподілу кінцевим споживачам, контролю та приладового обліку природного газу, що виключає можливість його використання або зберігання. Право власності на природний газ, що розподіляється газорозподільчими мережами, належить третій особі (замовникам, споживачам) та до АТ Одесагаз не переходить.

Відповідно до звіту про фінансові результати АТ Одесагаз розмір збитків за 2018 рік становив 465 904. 00 тис. грн. Відповідно до звіту про фінансові результати АТ Одесагаз розмір збитків за 2019 рік становив 312 501. 00 тис. грн. На думку відповідача, означене вказує на відсутність факту будь-якого збагачення АТ Одесагаз у 2018 2019 роках.

При цьому, відповідач зазначає, що судовими рішеннями у справі №916/2467/19 та №916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що АТ "Одесагаз" не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а АТ "Укртрансгаз" не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи.

Також, відповідач просить застосувати строки позовної давності звернення до суду у зв`язку з пропуском його позивачем, адже, вважає, що до позовних вимог, заявлених позивачем, повинна застосовуватись спеціальна позовна давність передбачена частиною 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Так, відповідач зазначив, що перевезення вантажів - господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України) Перевезення вантажів здійснюється, в тому числі, трубопровідним транспортом (ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України).

За визначенням ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідач зазначає, що така легальна конструкція договору перевезення вантажу застосовується до договорів перевезення вантажів будь-яким видом транспорту. Особливості перевезення (транспортування, переміщення) окремих видів вантажу визначаються іншими актами законодавства, зокрема, транспортування природного газу - в Законі України Про ринок природного газу.

Стаття 1 Закону України Про нафту і газ визначає газ як товарну продукцію. В транспортному законодавстві України відносини перевезення (переміщення) енергоносіїв традиційно визначаються як транспортування. Зокрема, ст. 1 Закону України Про нафту і газ транспортна послуга визначається як переміщення територією України нафти і газу та продуктів їх переробки як власного виробництва, так і тих, що надійшли з інших країн, для задоволення потреб споживачів України.

Як зазначив відповідач, у спірних правовідносинах постачальники (замовники послуг транспортування газу) є вантажовідправниками і передають газ Оператору ГТС (перевізнику) на вході в газотранспортну систему. Після його транспортування Оператор ГТС на виході з газотранспортної системи фактично отриманий на вході обсяг газу закачує у газові мережі Оператора ГРМ для розподілу споживачам постачальника, якому газ належить на праві власності. Оператор ГТС подає (закачує) у газопроводи Оператора ГРМ тільки ті обсяги газу, які йому на вході в ГТС передали постачальники для транспортування своїм споживачам. Газ, який передається у газорозподільні мережі, Оператору ГТС на праві власності не належить. Відтак, права позивача не можуть бути порушені втратою природного газу відповідачем при його транспортуванні у своїх мережах, оскільки це була б втрата вантажу (газу) постачальника, а не позивача.

Таким чином, відповідач вважає, що вимоги, пов`язані з втратою вантажу при транспортуванні у розподільних мережах, може пред`явити вантажовідправник (постачальник) на підставах і у порядку, визначених ст. 314 Господарського кодексу України, а не Оператор ГТС, та у строки, передбачені ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Відповідач також зазначає, що за результатами поданих АТ "Одесагаз" документів, Постановою НКРЕКП від 04 жовтня 2022 р. № 1270 АТ "Одесагаз" було включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Постановою НКРЕКП № 506 від 12 березня 2024 року "Про затвердження АТ "Одесагаз" обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, перед6аченою тарифами на розподіл природного газу" затверджені розрахунки АТ "Одесагаз", включеного до Реєстру.

У затверджені розрахунки також увійшли взаєморозрахунки згідно "Акту звіряння сум для врегулювання відповідно до Закону № 1639-IX".

Враховуючи наведене, позов АТ "Укртрансгаз" до АТ "Одесагаз" про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу є неефективним способом захисту порушеного права, а незастосування до спірних правовідносин Закону № 1639-IX та обраного позивачем позасудового механізму одержання оплати може стати наслідком подвійного стягнення (безпідставного збагачення) АТ "Укртрансгаз" грошових коштів по суті за той самій газ: (і) з оператора ГРС, (іі) з державного бюджету. Більше того, АТ "Одесагаз" не матиме можливості у подальшому компенсувати такі витрати в порядку, передбаченому Законом № 1639-IX.

Таким чином, період, за який було проведене звіряння з 2018 по 2019 рік включно відповідно до "Акту звіряння сум для врегулювання відповідно до Закону № 1639-IX" від 31.10.2022 не може бути предметом розгляду у цій справі з тих підстав, що така заборгованість врегульовується в порядку, передбаченому Законом № 1639-IX.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №905/2044/19.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

4.1 Щодо небалансу природного газу за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року.

На підтвердження своєї правової позиції позивачем до позовної заяви було надано суду звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (т.1 а.с.26-117), відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звіти про проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів - споживачів за вересень-грудень 2018, січень, лютий 2019 року (т.11 а.с.116-121). При цьому, зазначені звіти складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, та надані позивачу на виконання обов`язку, встановленого п. 1 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС.

Позивачем також надані акти наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (т.3 а.с.32, 37, 42, 47, 52, 57); рахунки-фактури за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року (т.3 а.с.33, 38, 43, 48, 53, 58), звіти за точками входу/виходу замовника послуг транспортування, складеними оператором ГТС на підставі даних про місячний небаланс АТ "Одесагаз" послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС та надіслані на адресу АТ "Одесагаз" (т.3 а.с.35, 40, 45, 50, 55, 60), а також докази направлення актів та рахунків на адресу відповідача (т.3 а.с.23-30) та розрахунки вартості послуг балансування (т.3 а.с.34, 39, 44, 49, 54, 59).

При цьому, як встановлено судом, відомості, зазначені в алокаціях щодо обсягів небалансу (за період з вересня 2018 року до лютого 2019 року), повністю відповідають даним, внесеним позивачем до актів надання послуг балансування обсягів природного газу, а саме: обсяги негативного місячного небалансу відповідача за вересень 2018 року 5 000 000 куб.м.; за жовтень 2018 року 7 000 000 куб.м., а також 4 687 куб.м. (обсяг небалансу без підтверджених номінацій); за листопад 2018 року 15 000 000 куб.м.; за грудень 2018 року 16 088 000 куб.м.; за січень 2019 року 7 719 089 куб.м.; за лютий 2019 року 6 327 508 куб.м. (загалом 57134597 куб.м).

Позивачем також надані суду довідки №1 про добові небаланси АТ "Одесагаз", що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи за період з липня 2019 року по грудень 2019 року (т.3 а.с.61-66) та довідки №3 про добові небаланси АТ "Одесагаз", за період з липня 2019 року по грудень 2019 року (т.3 а.с.67-72);

Як встановлено судом, обсяг небалансу за період січень-лютий 2019 року та з липня 2019 року по грудень 2019 року повністю підтверджується звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за січень, лютий 2019 року (отримані на запит АТ "Укртрансгаз" від НКРЕКП) (т.3 а.с.97-114), а також звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за липень-грудень 2019 року (т.3 а.с.76-93).

Так, за липень 2019 року обсяг небалансу складає 1 390 513 куб.м., за серпень 2019 року 1 538 633 куб.м., за вересень 2019 року 1 902 240 куб.м., за жовтень 2019 року 3 897 892 куб.м., за листопад 2019 року 3 032 868,07 куб.м. (у звіті АТ "Одесагаз" 3 045 706 куб.м.), за грудень 2019 року 4 557 307 куб.м.

При цьому, позивачем надана інформація з інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019 року по AT "Одесагаз", яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м. (т.3 а.с.157-162).

Матеріали справи містять звіти з Інформаційної платформи про надходження та розподіл фактичного обсягу природного газу, отриманого на точках входу та відібраного на точках виходу АТ "Одесагаз" за липень-грудень 2019 року (т.4 а.с.213-224, т.11 а.с.122-127).

Позивачем також надано зведені акти та акти приймання-передачі природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, акти за серпень-грудень 2019 року (т.7 а.с.177-184; т.11 а.с.128-149), акти звіряння сум для врегулювання відповідно до Закону №1639-IX (т.11 а.с.150-151), а також акти наданих послуг за липень-листопад 2019 року за перевищення замовленої потужності (т.7 а.с.185-187).

За таких обставин, суд вважає встановленим обсяг небалансу у загальному розмірі 73 454 050,07 куб.м, стягнення вартості якого є предметом спору у даній справі.

На підтвердження наявності спірних обсягів газу у власності, обґрунтовуючи підстави заявлення позову згідно до ст.1212 ЦК України, позивач надає договори про закупівлю природного газу, укладені між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" та АТ "Укртрансгаз", між ТОВ "Трагіфура Юкрейн" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еру Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" та АТ "Укртрансгаз", тощо.

Предметом закупівлі за вказаними договорами був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування.

Крім того, позивачем надані суду внутрішні реєстри щодо надходження та використання природного газу, з яких вбачається, що природний газ, зокрема використовувався останнім для власних потреб, для балансування (т.3 а.с.147-152), довідка позивача про те, що станом на 16.11.2021 в газосховищах позивача природний газ АТ "Одесагаз" не обліковується (т.3 а.с.153), довідка про списання газу на балансування 1.09.2018-28.02.2019 (т.3 а.с.154).

За таких обставин, суд вважає, що матеріалами справи встановлено наявність у власності позивача за період виникнення правовідносин спірних обсягів природного газу та витрачання вказаних обсягів з метою балансування ГТС.

Позивачем також надано суду інформацію про середньозважені ціни за природний газ станом на 4.11.2021 та на 21.03.2022, а також лист ДП "Держзовнішінформ" від 24.05.2021 щодо цін на природний газ суб`єктів ринку природного газу (т.3 а.с.155-156; т.4 а.с.92; т.4 а.с.160-162).

Суд зазначає, що при заявленні позивачем була використана середньозважена ціна за листопад 2021 35929,95 грн за тис куб.м. (післяплата).

В подальшому позивачем було збільшено розмір позовних вимог та використано середньозважену ціну за січень 2022 69912.95 грн за тис куб.м. (по всіх умовах оплати).

Станом на час розгляду справи середньозважена ціна тис.куб м газу за даними Української енергетичної біржі складає 14532.81 грн. (післяплата), 14803.22 грн (по всіх умовах оплати).

4.2 Щодо правовідносин сторін.

Як було встановлено судом, у справі №916/3201/19 та у справі №916/2467/19 встановлено неукладеність між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Одесагаз" договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 з огляду на неузгодженість між сторонами такої істотної умови, як предмет договору.

Водночас, матеріали справи містять договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, укладений між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якої є позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" (правонаступником якого є відповідач) (т.6 а.с.23-27), у розділі "Терміни та визначення" якого міститься, зокрема, термін "балансування" - здійснення відповідних заходів, що впливають на співвідношення обсягів газу, які надійшли до системи магістральних газопроводів, і обсягів газу, розподілених та поставлених споживачам, що забезпечують у газотранспортній системі тиск, який не загрожує безпеці та експлуатаційній ефективності системи.

Відповідно до п.5.3.9.4 договору замовник зобов`язується здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу менше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній зобов?язується закачати до підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у цьому поточному місяці надлишок ресурсів газу на умовах договору зберігання газу за наявності технічної можливості у Газотранспортного підприємства.

У разі відмови Замовника від закачування газу до ПСГ Газотранспортне підприємство має право оформити в односторонньому порядку закачування газу Замовника в ПСГ в обсязі різниці між обсягом надходження газу Замовника та обсягу газу, поставленого споживачам, у тому числі шляхом заміщення.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній до 12 (дванадцятого) числа місяця наступного за звітним зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам.

У разі відмови Замовника Газотранспортне підприємство оформляє в односторонньому порядку відбір газу Замовника з ПСГ, у тому числі страхового запасу, в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам, та передачу газу Замовнику, у тому числі шляхом заміщення.

Згідно з п.10.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідний договір підписано та скріплено печатками обох сторін.

17.01.2013 ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Одесагаз" було укладено додаткову угоду №5 до договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 (т.6 а.с.23-26), у якій сторонами змінено назву Газотранспортного підприємства на ПАТ "Укртрансгаз", розділ 11 вирішено вважати розділом 12 "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" та викладено останній у новій редакції, а також викладено у новій редакції розділ "Терміни та визначення" (не змінено визначення терміну "балансування") та розділи 1-11 договору.

Відповідно до п.п. "г" п.6.3.9 договору замовник, який замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, зобов`язується здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу менше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній зобов?язується закачати до підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у цьому поточному місяці надлишок ресурсів газу на умовах договору зберігання газу за наявності технічної можливості у Газотранспортного підприємства.

У разі відмови Замовника від закачування газу до ПСГ Газотранспортне підприємство має право оформити в односторонньому порядку закачування газу Замовника в ПСГ в обсязі різниці між обсягом надходження газу Замовника та обсягу газу, поставленого споживачам, у тому числі шляхом заміщення.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній до 12 (дванадцятого) числа місяця наступного за звітним зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам.

Згідно з п.11.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Вказану додаткову угоду підписано та скріплено печатками обох сторін.

Матеріали справи містять акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (т.12 а.с.42, 44-47), з яких вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу (т.1 а.с.26-117), включаючи й обсяг небалансу.

Як встановлено судом з пояснень сторін, послуги транспортування оплачені відповідачем у повному обсязі.

Крім того, як встановлено судом з пояснень позивача та наданих ним доказів (т.7 а.с.168-198), відповідачем повністю були оплачені послуги перевищення замовленої потужності за період з липня 2019 по грудень 2019 в обсягах, що відповідають обсягам фактично використаного природного газу.

5. Позиція суду.

5.1 Щодо предмету дослідження.

Відповідно до ч.5 ст.310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2024, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023, направляючи справу № 916/47/22 на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природній газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

Таким чином, на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у Постановах від 01.02.2023 та від 11.04.2024 по цій справі, суд вважає за необхідне першочергово встановити, чи мало місце набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу, та наявність або відсутність підстав такого набуття.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ Укртрансгаз заявлено позов до АТ Одесагаз , в якому позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна (природного газу) у загальному розмірі 5 135 389 324,95 грн.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що за період з вересня 2018 по лютий 2019 та з липня по грудень 2019 відповідачем безпідставно відібрано з газотранспортної системи природний газ в обсязі більшому, ніж було погоджено у відповідній номінації за згаданий період. Позивач, який виконував функції оператора газотранспортної системи, поніс витрати на закупівлю природного газу в обсягах, відібраних відповідачем, з метою балансування газотранспортної системи, але не отримав відшкодування цих витрат від відповідача. Відтак, оскільки відповідач використав обсяг природного газу понад погоджені обсяги та не поніс витрат на закупівлю природного газу, позивач вважає, що вартість майна має бути визначена з урахуванням ринкових цін, що існували на дату визначення ціни позову (тобто 25.01.2022) та стягнуті з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позивачем заявлено вимоги до відповідача, зокрема, з посиланням на норми статей 1212, 1213 ЦК України.

Згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм вбачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала (подібний висновок викладено у п.п.57-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/910/3831/22 (провадження № 12-45гс23)).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

5.2 Щодо правової природи правовідносин сторін.

Враховуючи, що відповідно до ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд вказує, що першочерговим питанням у даній справі є наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Згідно з встановленими судом обставинами цієї справи: між сторонами був укладений договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, а також договори транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019.

За спірний період відповідачем було фактично відібрано природний газ у загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м (встановлений судом обсяг небалансу).

У питанні щодо визначення розмірів негативного небалансу суд відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №918/450/20, від 03.11.2023 у справі №918/686/21.

Зокрема Верховним Судом вказано, що у такій категорії справ, незалежно від того, здійснюється місячне чи добове балансування, а також яка саме редакція Кодексу ГТС застосовується до спірних відносин, позивач (оператор ГТС) не повинен доводити існування загрози цілісності ГТС, наявності в нього ресурсу природного газу саме для врегулювання небалансів відповідача, факт понесення реальних витрат на врегулювання небалансів саме відповідача, зокрема й факт купівлі-продажу оператором ГТС короткострокових стандартизованих продуктів. Оператор ГТС не повинен додатково підтверджувати вчинення ним фізичного балансування (зокрема, договорами закупівлі природного газу, актами зберігання газу у газосховищах тощо).

З актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (т.12 а.с.42, 44-47) вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу (т.1 а.с.26-117), включаючи й обсяг небалансу. Послуги транспортування оплачені відповідачем у повному обсязі.

На підставі договору транспортування природного газу № від 01.03.2016 позивач здійснив розрахунок вартості послуг балансування природного газу, наданих відповідачу за період з вересня 2018 по лютий 2019 на підставі даних про негативний місячний небаланс (загалом 5 7134 597 куб.м), згідно з яким вартість послуг балансування визначена у розмірі 772 573 009,34 грн (за базовими цінами, враховуючи вартість відбору природного газу та коефіцієнт компенсації 1,2).

Вартість наданих послуг була сплачена лише частково. Заборгованість за вказаний період склала 752 259 817,16 грн. Стягнення вказаної заборгованості було предметом спору у справі №916/3201/19.

Як було встановлено з пояснень обох сторін у судовому засіданні, заборгованість за місячні небаланси за вказаний період за мінусом коефіцієнта 1,2 була включена до акту звіряння сум для врегулювання за Законом 1639-ІХ (т.11 а.с.150). Висновки щодо відсутності підстав для врахування коефіцієнту 1,2 за подібних обставин були сформульовані у Постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №916/1577/19.

Відповідачем повністю були оплачені також послуги перевищення замовленої потужності за період з липня 2019 по грудень 2019 в обсягах, що відповідають обсягам фактично використаного природного газу (добові небаланси) (довідки (т.3 а.с.61-72).

Крім того, як встановлено судом, згідно з договором № від 29.03.2019 відповідачу також надавалися послуги балансування.

Згідно звітів про використання потужності (т.3 а.с.76-93) відповідачем самостійно подавалися відомості про обсяг негативного небалансу з вказанням вартості послуг балансування. Означені звіти містять також відомості щодо часткової оплати послуг балансування, зокрема і за минулі періоди.

При цьому остаточна узгоджена сума заборгованості також була включена до акту звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ.

Слід зазначити, що взаємовідносини, які виникають у процесі укладення, виконання договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.

Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС:

- договір транспортування - договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги);

- замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором ГТС, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу;

- балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором ГТС в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у ГТС, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

- комерційне балансування - діяльність оператора ГТС, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі алокації;

- небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з ГТС на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

- плата за добовий небаланс - це сума коштів, яку замовник послуг транспортування сплачує або отримує відповідно до розміру добового небалансу;

- фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором ГТС для забезпечення цілісності ГТС, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

У главі 3 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено порядок урегулювання замовником небалансів. Так, у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць (пункт 4 зазначеної норми).

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований у строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.

Як вже було встановлено судом, у справі №916/3201/19 та у справі №916/2467/19 встановлено неукладеність між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Одесагаз" договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 з огляду на неузгодженість між сторонами такої істотної умови, як предмет договору.

Натомість, під час розгляду справи №916/47/22 судом було встановлено, що 28.09.2011 між сторонами було укладено договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 (т.6 а.с.23-27).

У подальшому, 17.01.2013 ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Одесагаз" було укладено додаткову угоду №5 до договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 (т.6 а.с.23-26), у якій сторонами, зокрема, було викладено розділи 1-11 договору у новій редакції.

Згідно з п.11.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Вказану додаткову угоду підписано та скріплено печатками обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 на час виникнення спірних правовідносин не припиняв свою дію та виконувався сторонами, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (т.12 а.с.42, 44-47), з яких вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

При цьому, вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу (т.1 а.с.26-117), включаючи й обсяг небалансу.

При цьому, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у п.8.15 постанови від 15.07.2022 у справі №921/184/21, стосовно того, що "відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом".

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного.

Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду та від 30.08.2022 у справі №918/772/21 та від 02.08.2022 у справі №922/3303/21.

Матеріали справи №916/47/22 не містять додатків 1 (розподіл потужності) та 2 (розподіл потужності з обмеженнями) до договору транспортування №/П31 від 28.09.2011, однак, як вже було встановлено судом, АТ "Одесагаз" без зауважень підписало акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (т.12 а.с.42, 44-47) за вересень, листопад-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, якими підтвердило як факт отримання послуг за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 транспортування природного газу у загальному обсязі 50 510,533 тис.куб.м.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу (т.1 а.с.26-117), які складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, включаючи й обсяг небалансу.

Тобто, навіть за умови відсутності укладених додатків 1, 2 до договору не можна вважати, що сторони не погодили умови надання послуг із замовлення добової потужності.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи, що послуга балансування є частиною послуги транспортування, суд доходить висновку про те, що факт несанкціонованого відбору був відсутній, натомість, позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, що й зумовило у свою чергу виставлення позивачем актів наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (т.3 а.с.32, 37, 42, 47, 52, 57) та рахунків-фактур за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року (т.3 а.с.33, 38, 43, 48, 53, 58).

При цьому, суд зауважує, що обставина визнання судами договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 неукладеними, з урахуванням наявності договору транспортування №/П31 від 28.09.2011, а також з огляду на те, що права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (розділ 14 Кодексу ГТС), не змінює правової природи зобов`язання, що виникає з правовідносин сторін щодо надання послуг, на зобов`язання, що виникає у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави у порядку ст.1212 ЦК України, адже останні мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання.

Натомість, суд вважає суперечливою на непослідовною позицію позивача щодо надання послуг транспортування та отримання оплати за таку послугу в межах укладених договорів, проте заявлення вимог про стягнення вартості послуги балансування відповідно до положень ст.1212 ЦК України із застосуванням середньозваженої ціни станом на січень 2022, що є майже найвищою за період з 2018 по 2024 роки.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, оскільки позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, а також приймаючи до уваги факт обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року газу понад узгоджені номінації, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до зазначених правовідносин положення глави 83 ЦК України.

5.3 Щодо Закону 1639-ІХ.

14.07.2021 прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (Закон 1639-IX), що спрямований на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу шляхом урегулювання заборгованості, зокрема заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату.

Як встановлено судом, відповідача Постановою НКРЕКП від 4.10.2022 №1270 включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Постановою №506 від 12.03.2024 (т.10 ас.94) затверджено АТ «Одесагаз» обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за період до 31.12.2019 у сумі 864790,82 тис.грн, до якого, як було встановлено судом з письмових пояснень сторін (т.12 а.с.94-103, 106-111), були включені суми, визначені у акті звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ (т.11 а.с.150).

Суд вважає, що незастосування Закону 1639-IХ до подібних спірних правовідносин може стати наслідком подвійного стягнення оператором ГТС оплати по суті за той самій газ (як оплату за послуги балансування відповідно до приписів Кодексу ГТС, як компенсацію згідно з приписами Закону 1639-IХ.

При цьому суд звертає увагу, що до акту звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ включено заборгованість з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості місячних та щодобових небалансів.

Водночас така часткова сплата не була врахована позивачем при заявленні до стягнення вартості усього обсягу безпідставно відібраного (за його думкою) природного газу.

Суд вказує, що факт укладення або неукладення договору про організацію взаєморозрахунків не є предметом дослідження в межах даної справи та не змінює висновків суду щодо правової природи стягуваної суми.

5.4 Щодо позовної давності.

Згідно зі ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки в даному випадку суд розглянув справу по суті та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, позовна давність застосуванню не підлягає.

Водночас, суд звертає увагу, по-перше, на положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких під час карантину, встановленого постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

По-друге, суд бере до уваги правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 15.07.2022 у справі №921/184/21: "9.2. За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, враховуючи наведене у розділі 8 цієї постанови, вбачає підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 зі справи №920/206/19, від 23.07.2020 зі справи №920/180/19, від 08.12.2021 зі справи №904/949/21, про те, що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу".

Таким чином, в даному випадку також не підлягає застосуванню норма частини п`ятої статті 315 ГК України щодо пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, у шестимісячний строк.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для покладення на відповідача судових витрат у вигляді судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Керуючись ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку ст.256 ГПК України.

У зв`язку з екстреними відключеннями електроенергії у м.Одеса та перебуванням судді Щавинської Ю.М. у відпустці 13.12.2024 повне рішення складено 16 грудня 2024 р.

Суддя Ю.М. Щавинська