ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. Справа№ 910/11990/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від прокуратури - Колодчина Р.В.,

від відповідача 1 - не з`явились,

від відповідача 2 - Золотарьова Ю.А.,

розглядає апеляційну скаргу

Заступника керівника Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024

про відмову у забезпеченні позову

у справі № 910/11990/24 (суддя Бондарчук В.В.)

За позовом Святошинської окружної прокуратури міста Києва

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Регіна"

2. Київської міської ради

про усунення перешкод у розпорядженні і користуванні земельними ділянками комунальної власності, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році Святошинська окружна прокуратура міста Києва звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Регіна" та Київської міської ради про:

- усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :75:104:0003 площею 0,0464 га по вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Е шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.02.2019 року, індексний номер 45372188 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Регіна" на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. Е загальною площею 416,4 квадратних метрів за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Е (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

- усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0464 га кадастровий номер :75:104:0003 по вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Е та частиною земельної ділянки (26 квадратних метрів) площею 0,6113 га кадастровий номер :75:104:0009 по вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Д, привівши їх у придатний для використання стан, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Регіна" знести об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю загальною площею 448 квадратних метрів та повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради земельні ділянки площею 0,0464 га кадастровий номер :75:104:0003 по вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Е та площею 0,6113 га кадастровий номер :75:104:0009 по вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Д у стані, придатному для їх подальшого використання, та зобов`язати Київську міську раду прийняти земельні ділянки;

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 13.07.2023 року №7044/7085 "Про передачу ТОВ Фірма "Регіна" земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування існуючих торговельних павільйонів на вул. Академіка Булаховського, 5-Е в Святошинському районі м. Києва";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0464 га кадастровий номер :75:104:0003 за адресою м. Київ, Святошинський район, вул. Академіка Булаховського, буд. 5-Е, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Регіна", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в Реєстрі 31.10.2023 року за № 756.

Одночасно з позовом заявник звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Регіна", а саме: нежитлову будівлю літ. Е, загальною площею 416,4 квадратних метри за адресою м. Київ, Святошинський район, вул. Академіка Булаховського, 5-Е (реєстраційний номер об`єкту 000).

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Регіна" та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. Е, загальною площею 416,4 квадратних метрів за адресою м. Київ, Святошинський район, вул. Академіка Булаховського, 5-Е (реєстраційний номер об`єкту 000), в тому числі укладати договори купівлі-продажу або іншим способом відчужувати права на вказаний об`єкт нерухомості, передавати його у користування третім особам, здійснювати заходи щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна.

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. Е, загальною площею 416,4 квадратних метрів за адресою м. Київ, Святошинський район, вул. Академіка Булаховського, 5-Е (реєстраційний номер об`єкту 000), та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що земельна ділянка комунальної власності площею 0,0464 га кадастровий номер :75:104:0003 передана в оренду ТОВ Фірма "Регіна" для експлуатації та обслуговування вже існуючих торговельних павільйонів, які являли собою не капітальні збірно - розбірні конструкції, без права здійснення капітального будівництва. У той же час, земельна ділянка комунальної власності площею 0,6113 га кадастровий номер :75:104:0009, частину якої (26 квадратних метрів) займає самочинно збудоване ТОВ фірма "РЕГІНА" приміщення, за твердженнями заявника, товариству взагалі не передавалася на будь - якому праві та частково зайнята ним самовільно. Товариство здійснило самочинне будівництво будівлі площею 448 м2 на земельній ділянці кадастровий номер :75:104:0003, яка розташована в межах червоних ліній і на якій заборонено здійснення капітальної забудови. Крім того, державна реєстрація нерухомого майна на комунальній земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі - територіальної громади міста Києва. На даний час об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля зареєстрована на праві власності за ТОВ Фірма "Регіна", тобто в останнього наявна реальна можливість вчинити будь-які дії з метою поділу чи об`єднання вказаного об`єкту нерухомості або відчужити його третім особам, що у майбутньому, у разі задоволення позову прокурора, унеможливить виконання судового рішення. За таких обставин, прокуратура стверджує, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки, у разі, якщо до закінчення розгляду справи вищевказане нерухоме майно державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених прав чи інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурором не надано належних доказів вчинення відповідачами дій, зокрема, на відчуження спірного нерухомого майна на користь інших осіб чи здійснення заходів щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна, а також на підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24 та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права. Зокрема на думку прокурор місцевий господарський суд повинен був врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення. Так, предмет спору у даній справі спрямований на поновлення права територіальної громади міста Києва на землю, яка згідно з ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Скаржник наголошує що місцевим господарським судом не враховано, що у межах цих правовідносин наявність у відповідача правомочностей власника спірного об`єкта нерухомого майна вказує на можливість у будь-який момент, у тому числі під час розгляду справи в суді, розпорядитися спірним об`єктом на користь третіх осіб, що призведе до неможливості позивачем, у випадку задоволення позову, відновити своє порушене право в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду. Також прокурор зазначає, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майна площею 416,4 кв.м. не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки об`єкт нерухомості залишається у володінні товариства, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Й наостанок прокурор вважає, що місцевий господарський суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, лише формально зазначив про не наведення прокурором доказового обґрунтування поданої заяви, не надавши при цьому жодного правового обґрунтування та не вказавши фактичних обставин.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Скрипка І.М., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року, витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи № 910/11990/24, що необхідні для розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі № 910/11990/24.

31.10.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24 та призначено розгляд справи на 27.11.2024 року.

11.11.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Київської міської ради, відповідача-2 у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

25.11.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Київської міської прокуратури надійшли письмові пояснення.

Судове засідання, призначене на 27.11.2024 року не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на всій території України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 року розгляд справи призначено на 11.12.2024 року.

В судовому засіданні 11.12.2024 року прокурор надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача 1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Як було вище зазначено, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки, у разі, якщо до закінчення розгляду справи вищевказане нерухоме майно державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених прав чи інтересів.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №910/16800/20, від 16.03.2021 у справі №921/302/20, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі №917/751/19.

Як було зазначено вище, предметом є немайнова вимога, відтак, оскільки предметом спору є немайнова вимога, згідно з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, які повинні судом враховуватись в силу ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, суд має дослідити, чи може відсутність таких заходів істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За змістом норм Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, прокурором не надано належних доказів вчинення відповідачами дій, зокрема, на відчуження спірного нерухомого майна на користь інших осіб чи здійснення заходів щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна, а також на підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Отже, місцевий господарський суд у даній справі відмовив у застосуванні заходів забезпечення позову у зв`язку з недоведеністю заявником необхідності у застосуванні певного виду забезпечення та можливості утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів також звертає увагу, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Водночас має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 19.05.2021 у справі № 916/3638/20).

Однак, колегія суддів зазначає, що в даному випадку прокурором не наведено і обставин на підтвердження вчинення відповідачем 2 конкретних дій, спрямованих на реалізацію значної кількості належного відповідачу 2 майна, щодо якого, станом на день звернення з заявою про забезпечення позову, відсутні обтяження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.

Колегія суддів зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин щодо застосування статей 136, 137, 236 Господарського процесуального кодексу України у правовому та процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24 є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права та за умов повного з`ясування обставин справи, а відтак не підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку не відповідають вимогам ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України та не сприяють ефективному захисту і відновленню порушених прав та інтересів заявника.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі № 910/11990/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 року у справі №910/11990/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко