ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. Справа№ 910/9643/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 (повний текст рішення складено 01.10.2024)

у справі № 910/9643/24 (суддя Котков О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У 2024 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 59 657,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не забезпечено збереження цілісності майна (вагонів) позивача в процесі перевезення залізницею, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі 59 657,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" грошові кошти: збитки - 59 657,50 грн. та судовий збір - 3028,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів, які перебувають у власності (оренді) позивача, такі вагони були розкомплектовані, в подальшому останні передавались на технічне обслуговування та у зв`язку із ремонтом зазначених вагонів позивач поніс збитки у у розмірі 59 657,50 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що порожній приватний вантажний вагон є "вантажем" і факт пошкодження порожнього приватного вантажного вагона може бути посвідчений виключно актом про пошкодження вагона форми ВУ-25М, а не комерційним актом, яким, відповідно до п. 129 Статуту залізниць України, засвідчуються обставини пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагона. Крім того, апелянт підкреслює, що розукомплектування вагонів власності позивача сталось внаслідок крадіжки деталей з вагонів невстановленими особами, а відтак відсутні підстави стверджувати, що розукомплектування вагонів сталось саме через протиправну поведінку або вину відповідача. Водночас, апелянт відмічає, що позивач не здійснив жодних заходів та не надав жодних доказів щодо подачі заяви до правоохоронних органів про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» потерпілою стороною та залучення до провадження представника потерпілої особи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9643/24.

04.11.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про доручення доказів сплати судового збору.

07.11.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/9643/24.

Ухвалою Півнінчого апеляційного господарського суду від 08.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі №910/9643/24, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

08.11.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення залишити без змін, а скаргу без задоволенняю

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період січень - лютий 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

Так, на підставі залізничних накладних № 38626248, № 45692837, № 45737392, 45753027, 38662557, № 45766904, № 42542662, № 45801925, № 38988960, № 38992582, 45828753, № 46119301, 46119137, № 40365124, № 49156839, № 49159932, № 42537134, № 38889069, № 38893228, № 38893202, № 39013768, № 42688507, № 42725770 (40189698), № 39278015, № 42882639, № 39425269 Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів № 60972643, № 59435107, № 53075479, № 63487532, № 61299814, № 55022214, № 56046766, № 56916901, № 60354222, № 56090210, № 55021927, № 54781307, № 63485726, № 58919432, № 60726486, № 60972718, власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (графа 20 накладних).

Під час прямування вищевказаних вагонів до пунктів призначення було виявлено їх пошкодження/розукомплектування та в подальшому вагони були направлені на ремонт, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М № 8238 від 03.02.2024 року, № 8307 від 06.02.2024 року, № 8306 від 06.02.2024 року, № 8319 від 07.02.2024 року, № 8321 від 07.02.2024 року, № 8404 від 08.02.2024 року, № 8405 від 08.02.2024 року, № 8425 від 10.02.2024 року, № 8444 від 11.02.2024 року, № 8468 від 12.02.2024 року, № 8474 від 13.02.2024 року, № 8769 від 25.02.2024 року, № 8768 від 25.02.2024 року, № б/н від 05.03.2024 року, № 9945 від 07.02.2024 року, № 9944 від 07.02.2024 року, № 9946 від 18.02.2024 року, № 2 від 10.02.2024 року, № 9996 від 10.02.2024 року, № 9997 від 10.02.2024 року, № 50 від 12.02.2024 року, № 66 від 15.02.2024 року, № 89 від 13.02.2024 року, № 211 від 17.02.2024 року, № 235 від 18.02.2024 року, № 9977 від 13.02.2024 року.

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 та ВУ-25М Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" письмово звернулось до:

- начальника станції Ароматна структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявами № 738/ДВ від 06.03.2024 року та № 746/ДВ від 08.03.2024 року (описи вкладення та списки згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення № 932, № 932);

- начальника станції Богуславський структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявами № 740/ДВ від 06.03.2024 року та № 748/ДВ від 08.03.2024 року (опис вкладення та список згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення № 833, № 833);

- начальника структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявами № 739/ДВ від 06.03.2024 року (вх. № 03/382 від 11.03.2024 року), № 741/ДВ від 06.03.2024 року (вх. № 03/384 від 11.03.2024 року), № 747/ДВ від 08.03.2024 року (вх. № 03/383 від 11.03.2024 року) та № 749/ДВ від 08.03.2024 року (вх. № 03/385 від 11.03.2024 року);

- начальника структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами № 996/ДВ від 25.03.2024 року, № 998/ДВ від 25.03.2024 року, № 1000/ДВ від 25.03.2024 року та № 1002/ДВ від 25.03.2024 року (відправлення № 550, № 307, № 307, № 307);

- начальника структурного підрозділу "Служба вагонного господарства" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами № 997/ДВ від 25.03.2024 року, № 999/ДВ від 25.03.2024 року, № 1001/ДВ від 25.03.2024 року та № 1003/ДВ від 25.03.2024 року (відправлення № 550).

На заяви № 738/ДВ від 06.03.2024 року та № 746/ДВ від 08.03.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" отримало відповіді з повідомленням про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів нормативними документами не передбачено.

На скарги № 996/ДВ від 25.03.2024 року, № 998/ДВ від 25.03.2024 року, № 1000/ДВ від 25.03.2024 року та № 1002/ДВ від 25.03.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" отримало відповіді з повідомленням про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів (відсутності деталей вагонів) нормативними документами не передбачено.

Акти, що засвідчують факт пошкодження вагонів не були складені.

За фактом встановлення відсутності деталей вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, що підтверджується повідомленнями форми ВУ-23М.

Внаслідок розукомплектування вагонів Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" передало структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони.

Технічне обслуговування вагонів здійснено на підставі укладеного 19.02.2020 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (замовник) договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № ПР/В-20130/НЮдч, за умовами якого виконавець зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності замовника, орендованих вагонів, або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні згідно договорів суборенди та даних довідки 2610 філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" Акціонерного товариства "Українська залізниця", на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до актів виконаних робіт № 95/255 від 15.03.2024 року, № 113/255 від 29.03.2024 року, № 115/255 від 19.02.2024 року, № 150/255 від 19.02.2024 року, № 115/255 від 19.02.2024 року, № 108/255 від 26.03.2024 року та № 108/255 від 26.03.2024 року було проведено технічне обслуговування вагонів на загальну суму 59 657,50 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у загальному розмірі 59 657,50 грн., мотивуючи це тим, що вони були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" у зв`язку з незабезпеченням залізницею збереження майна (вагонів) власних (орендованих) при їх курсуванні залізничними коліями.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ст. 307 ГК України).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №856 від 28.09.2004, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем здійснювалось перевезення порожніх вантажних вагонів власності (оренди) позивача, а саме: №60972643, № 59435107, № 53075479, № 63487532, № 61299814, № 55022214, № 56046766, № 56916901, № 60354222, № 56090210, № 55021927, № 54781307, № 63485726, № 58919432, № 60726486, № 60972718.

Згідно з п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

З огляду на обов`язок працівників станції відправлення оглянути стан власних вантажних вагонів, те, що відповідач прийняв до перевезення спірні вагони, як правильно вказав суд першої інстанції, підтверджує, що вони перебували у технічно справному стані.

Однак, на станціях Ароматна та Богуславський було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

За фактом встановлення розукомплектування вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Одночасно з цим, колегія суддів підкреслює, що наявні у матеріалах справи повідомлення форми ВУ-23М є належними доказами пошкодження вагонів під час їх перевезення.

У вказаних вище повідомленнях форми ВУ-23М зазначено час та місце виявлення пошкодження, акти форми ВУ-22, дефектні відомості, в яких зазначаються необхідні роботи та запчастини, та акти форми ВУ-36М, в яких зазначено час закінчення ремонту, що є належними та допустимими доказами факту виявлення пошкоджень вагонів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що складання актів форми ВУ-23М є підтвердженням факту пошкодження вагонів і саме цей акт є підставою для переведення вагонів із робочого парку до неробочого.

При цьому, відповідно до п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин внаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ГОСТ 22235-76 пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагона із експлуатації.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з огляду на вартість наданих позивачу послуг з ремонту вагонів, загальна сума витрат позивача склала 59 657,50 грн.

Вимогами ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно з пп. "в" п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу.

У п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-8/91 від 29.11.2007 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" зазначено, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 910/313/19.

У вказаній постанові Верховний Суд також вказав, що у абз. 2 п. 126 Статуту залізниць йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не має істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 року у справі № 910/5827/19.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Одночасно, з приводу доводів відповідача, що у позивача відсутнє право на звернення з позовом у даній справі в частині, оскільки він не є відправником або одержувачем вантажу колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач є власником (орендарем) порожніх вагонів, а тому в розумінні ст. 4 ГПК України обґрунтовано саме він звернувся з позовом про захист своїх порушених прав.

При цьому, твердження апелянта про різне тлумачення поняття «вантаж» в контексті того, чи відноситься до даної категорії поняття «порожніх приватних вагонів» колегією суддів не приймається до уваги, оскільки воно не впливає на суть правильно ухваленого рішення у даній справі у відповідності до засад господарського судочинства в розумінні ст. 2 ГПК України.

Водночас, колегія суддів відхиляє і доводи скаржника щодо того, що позивачу було відомо, що працівниками залізниці зафіксований факт несанкціонованого втручання у діяльність залізничного транспорту, а саме - крадіжка деталей з вагонів невстановленими особами, а з боку позивача не було здійснено жодних заходів щодо співпраці з правоохоронними органами та зазначає, що в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України. Тоді як звернення до правоохоронних органів не є обов`язком позивача.

Одночасно, слід підкреслити, що матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які переконливо свідчили б, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталося не з вини відповідача, або ж внаслідок дії обставин непереборної сили. Підстав для відмови в задоволенні позову з підстав, заявлених скаржником в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не встановив.

Отже, наведене вище свідчить про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданих збитків - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

А відтак, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у даній справі є вірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року у справі №910/9643/24 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі №910/9643/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року у справі №910/9643/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9643/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

А.О. Мальченко