ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Справа№ 910/62/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 04.12.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 (повний текст складено 24.07.2024)

у справі № 910/62/24(суддя - Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл"

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

про зобов`язання припинити надання послуги,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» (надалі - ТОВ «Лайфселл», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (надалі за текстом - ПрАТ «ВФ Україна», відповідач) про зобов`язання припинити надання послуги «Збереження номеру» оскільки остання суперечить вимогам чинного законодавства, порушує право позивача на надання електронних комунікаційних послуг та право на отримання прибутку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" задоволено. Зобов`язано Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" припинити надання послуги "Збереження номеру". Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" судовий збір 2 684, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 13.08.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про зобов`язання припинити надання послуги "Збереження номеру" відмовити повністю.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що прийняті на підставі висновків акту перевірки, припис та рішення про застосування адміністративно- господарських санкцій були оскарженні відповідачем у судовому прядку (копія ухвали та адміністративного позову містяться в матеріалах справи).

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновок суду першої інстанції про незаконність запровадження послуги «Збереження номера» підтверджується актом перевірки, приписом про усунення порушень законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр та рішенням про застосування адміністративно - господарських санкцій є передчасним, необгрунтованим та не підтвердженим певними засобами доказування, а саме рішенням суду, яке набрало законну силу у справі №320/43078/23.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що в порушення п.п. 5, 6 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позивачем в позові не було зазначено про можливість досудового розгляду спору, який передбачено статтями 3, 104, 123 Закону України «Про електронні комунікації». Саме питання послуги перенесення номера, відповідно до абз. 4 п. 1 ст.ст. 23, 123 Закону України «Про електронні комунікації»», є предметом розгляду досудового порядку врегулювання спору.

Скаржник зазначає, що дії позивача, як то подача позову на який позивач не має правових підстав так і невикористання заходів досудового врегулювання спору, свідчить про надуманість позовних вимог по справі № 910/62/24 та зловживання процесуальними правами, створення проблем відповідачу та має усі ознаки подання завідомо безпідставного позову, позову, який має штучний характер.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновку, що задоволення позовних вимог у такий спосіб є ефективним для захисту порушеного права Позивача, та з дотриманням принципу процесуальної економії, що на думку суду першої інстанції, узгоджується з наведеними ним у оскаржуваному рішенні висновками Верховного Суду.

Апелянт звертає увагу на те, що оскільки законодавством про електронні комунікації надано право постачальникам ЕКП запроваджувати послуги, а користувачам надано право на вільний вибір запроваджених постачальником послуг, а також враховуючи зміст п. 6 розділу І Порядку №394 можна дійти висновку, що постачальник послуг не може накладати обмеження на абонентів щодо можливості отримання ними ППН самостійно без відома абонента.

Скаржник зазначає, що враховуючи зміни Порядку надання послуг перенесення номерів, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 10 квітня 2024 року №181, якими конкретизовано, що постачальник послуг не може накладати обмеження на абонентів щодо можливості отримання ними ППН з будь-яких інших підстав, ніж визначених пунктом 27 цього розділу, у тому числі: при наданні будь яких додаткових послуг, у тому числі замовлених абонентом самостійно, які унеможливлюють отримання ППН для абонента та/або ведуть до необхідності подачі повторної заяви на ППН» Відповідачем, будуть вжиті відповідні заходи та процедури для припинення надання послуги «Збереження номера»

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до статті 107 Закону України «Про електронні комунікації» кінцеві користувачі послуг під час замовлення та/або отримання електронних комунікаційних послуг мають право на, зокрема, відмову від електронних комунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання електронних комунікаційних послуг.

Враховуючи зміст статті 107 Закону України «Про електронні комунікації» вбачається, що користувачі послуги «Збереження номера» не позбавлені права перенести номер, як до Позивача так і інших постачальників ЕКП, що в свою чергу, підтверджується довідкою відповідача з інформаційних баз Foris OSS, з якої вбачається, що в період з 2019 року по 24 січня 2024 року кількість абонентів (користувачів послуги «Збереження номеру» перенесли свої номери на іншу мережу 16 650 абонентів. (Копія довідки в матеріалах справи).

Висновок суду, що запроваджена Відповідачем послуга «Збереження номера» створює перешкоди при переході до іншого оператора та унеможливлює надання послуги перенесення номеру, що фактично унеможливлює перехід кінцевого споживача телекомунікаційних послуг (абонента) від Відповідача до Позивача, та як наслідок ставить під ризик господарську діяльність останнього в частині отримання прибутку, що є головною метою товариства, є необґрунтованим з неправильним застосуванням норм матеріального права та не відповідає обставинам справи та дійсності.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Вовк І.В., ОСОБА_1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/62/24 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

29.08.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/62/24.

Суддя ОСОБА_1. з 19.08.2024 по 30.08.2024 перебував у відпустці, а з 02.09.2024 по 13.09.2024 перебував на лікарняному.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 10.09.2024, про звільнення у відставку судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Вовк І.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2024 прийнято справу № 910/62/24 до провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Вовк І.В., Тищенко О.В. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 у судовому засіданні 16.10.2024

07.10.2024 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що відповідач під час судового розгляду в суді першої інстанції, заперечуючи проти позовних вимог, а також у апеляційній скарзі ніколи не вказував, що послуга «Збереження номеру» надається ним з повним дотриманням пункту 27 Порядку та частини 2 статті 113 Закону України «Про електронні комунікації»

Відзив вмотивовано також тим, що відповідач вже після прийняття рішення у справі вирішив припинити надання послуги «Збереження номеру» з огляду, зокрема, на її невідповідність п. 27 Порядку, про що зазначено у рішенні першої інстанції.

Позивач у відзиві зазначає, що рішення першої інстанції прийнято з повним дотриманням судом приписів ст. 236 ГПК, тобто є законним (ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права), та обґрунтованим (ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами)

10.10.2024 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" надійшли заперечення на відзив, які вмотивовані тим, що відповідач, як постачальник електронних комунікаційних послуг має право запроваджувати та пропонувати кінцевим споживачам послуги, при чому з дотриманням інформування користувача з умовами її надання та користування, а споживач має право на вільний вибір послуг які пропонує постачальник.

У запереченнях скаржник вважає безпідставними твердження позивача, що акт перевірки та припис є чинними та належним доказами, а припинення відповідачем послуги «Збереження номера» свідчить , що відповідач дійшов аналогічного висновку як і суд першої інстанції, що послуга не відповідає п. 27 Порядку.

У судовому засіданні 16.10.2024 колегією суддів оголошено перерву у розгляді до 04.12.2024.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024, про звільнення у відставку судді Північного апеляційного господарського суду Вовка І.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 прийнято справу № 910/62/24 до провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Яковлєв М.Л. Призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/62/24 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 на раніше визначену дату 04.12.2024.

У судове засідання, що відбулось 04.12.2024 з`явились представники позивача та відповідача, надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 01.05.2019 в Україні розпочато надання послуги перенесення номеру.

Нормативне регулювання цієї послуги здійснюється Законом України «Про електронні комунікації» (далі за текстом - Закон № 1089-IX) та Порядком надання послуги перенесення номерів, затвердженим рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації № 394 від 31.07.2015 (далі за текстом - Порядок).

Позивач посилається на положення пункту 74 статті 2 та частини 2 статті 113 Закон № 1089-IX та зазначає, що послуга перенесення номера - пов`язана послуга, що надається абоненту за його заявою та полягає у збереженні за абонентом наданого йому постачальником електронних комунікаційних послуг номера з метою використання його для отримання електронних комунікаційних послуг у мережі іншого постачальника електронних комунікаційних послуг.

Постачальник електронних комунікаційних послуг у разі надання міжособистісних електронних комунікаційних послуг з використанням нумерації зобов`язаний надавати абонентам послугу перенесення номера у порядку, встановленому регуляторним органом.

Кінцевий користувач при припиненні договору з постачальником міжособистісних електронних комунікаційних послуг з використанням нумерації має право на збереження та перенесення свого номера до іншого постачальника таких послуг у порядку, визначеному регуляторним органом.

Послуга перенесення номера надається кінцевим користувачам, які отримують електронні комунікаційні послуги на умовах письмового договору або ідентифіковані постачальником електронних комунікаційних послуг у встановленому регуляторним органом порядку. Кінцевий користувач, який не ідентифікований у постачальника електронних комунікаційних послуг, має право здійснювати ідентифікацію відповідно до частини 5 статті 104 цього Закону.

Позивач зазначає, що пунктом 27 Порядку визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні послуги перенесення номеру, а відтак постачальник послуг не може накладати обмеження на абонентів щодо можливості отримання ними послуги перенесення номеру з будь яких інших підстав, ніж визначених пунктом 27 розділу ІІ Порядку, тобто в даному випадку з огляду на наявність у абонента Відповідача послуги «Збереження номера».

Аналогічної точки зору дотримується і Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, що вбачається з листа останньої від 16.06.2023 № 01-3986/102 в ході індивідуальної консультації ТОВ «Лайфселл».

Комісія роз`яснила, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 105 Закону № 1089-IX до укладення договору про надання електронних комунікаційних послуг незалежно від типу чи виду електронних комунікаційних послуг кінцевий користувач має право на отримання вичерпної інформації щодо опису умов такого договору відповідно до правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, яка повинна, зокрема, включати: умови та процедури (в частині, що стосується кінцевого користувача), пов`язані з послугою перенесення номера, переходом до іншого постачальника електронних комунікаційних послуг та виплатою відшкодування кінцевому користувачу у зв`язку із порушенням таких умов, у тому числі щодо термінів.

Позивач зазначав, що з комплексного змісту правових норм Закону № 1089-IX та Порядку, тобто актів, що регулюють надання послуги перенесення номеру, та позиції регуляторного органу у сфері електронних комунікацій, вбачається, що виключний перелік підстав для відмови у надання такої послуги передбачений пунктом 27 Порядку, а оператори не мають права відмовляти споживачам у перенесенні номеру з інших підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" вказувало, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства та прав Позивача, запроваджено послугу із назвою «Збереження номера», детальний опис якої розміщено на офіційному веб-сайті ПрАТ «ВФ Україна» за посиланням https://www.vodafone.ua/services/number-reservation-private.

Відповідно до даних з вказаного веб-сайту відповідача, послуга «Збереження номеру» спрямована на захист номеру від несанкціонованого перенесення в іншу мобільну мережу та фактично полягає у забороні перенесення абонентського номеру у разі її активації. Так, відповідно до умов розміщених за посиланням вище абонентам повідомляється, що перед подачею заявки на перехід до мережі іншого оператора, послугу «Збереження номера» потрібно відключити.

Позивач зазначає, що фактично у разі подання абонентом, за номером якого підключено послугу «Збереження номеру», заяви на отримання послуги перенесення номеру, абонентові відмовляється у отримання такої послуги, що відповідно суперечить пункту 27 Порядку, що призводить до порушення прав Позивача.

Крім того, позивач зазначає, що факт порушення послугою «Збереження номера» вимог чинного законодавства встановлено Актом про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 23.10.2023 № 40/ЕК-1, складеним Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

Так, Актом встановлено, що підключена послуга «Збереження номеру» є підставою для ПрАТ «ВФ Україна» відмовити його абонентам у реалізації можливості отримання ними послуги перенесення номера до мережі іншого оператора, яка не визначена пунктом 27 розділу 1 Порядку, що є порушенням вимог пунктів 1, 6 розділу ІІ Порядку, та абзацу 1 частини другої статті 113 Закону України «Про електронні комунікації».

На підставі Акту, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації склала Припис про усунення порушень законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 30.10.2023 № 11/40/ЕК, яким зобов`язала Відповідача до 30.11.2023 усунути порушення зазначене в Акті.

З Актом про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 23.10.2023 № 40/ЕК-1 вбачається, що така перевірка проведена на підставі звернень кінцевих користувачів електронних комунікаційних послуг відповідача.

Актом також, встановлено, що відповідачем не виконано вимоги вказаного припису та продовжується надання послуги «Збереження номеру», оскільки така інформація досі розміщена на веб-сайті ПрАТ «ВФ Україна».

Згідно рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 20.12.2023 № 490 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 126, частини 3 статті 127 Закону № 1089-IX Відповідача притягнуто до відповідальності та накладено на нього штраф.

Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, рішення від 20.12.2023 № 490 та припис про усунення порушень законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 30.10.2023 № 11/40/ЕК Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації є чинними.

Відтак, позивач зазначає, що відповідач, здійснюючи свої права шляхом надання послуг зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, тобто позивача в частині надання послуги перенесення номеру та перехід до нього абонентів з інших мереж.

Так, з огляду на запровадження послуги «Збереження номеру» позивач зазнає негативних наслідків у вигляді порушення права на надання електронних комунікаційних послуг абонентам та неотримання прибутку, оскільки згідно доводів позивача, процес перенесення номеру залежить від двох операторів, поточного, який має відпустити абонента у відповідності до умов законодавства та того, до якого бажає перенестись абонент, то негативні наслідки безпосередньо пов`язані із зловживанням відповідачем своїм правом на свободу договору.

Вказаний стан призводить до фактичного зменшення осіб, що перенесли свій номер до мережі позивача та впливає на прибуток останнього.

Позивач посилається на лист № 1659 від 29.06.2023 ТОВ «Глобал білгі», який підготовлено за результатами опитувань серед абонентів відповідача, які подавали заяву на послугу перенесення номеру та яким було відмовлено у її наданні саме з причин підключення послуги «Збереження номеру».

Заперечуючи щодо задоволення позову відповідач зазначав, що припис про усунення порушень законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 30.10.2023 № 11/40/ЕК та рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 20.12.2023 № 490 є передчасними та необґрунтованими, оскільки оскаржені в судовому порядку до Київського окружного адміністративного суду (справа № 320/43078/23).

Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення справа № 320/43078/23 по суті не вирішена.

Відповідач зазначає, що послуга «Збереження номеру» ним надається з 2019 року з метою забезпечення можливості кінцевому користувачу послуги захистити власний номер від несанкціонованого привласнення, у тому числі, шляхом перенесення в іншу мобільну мережу, з шахрайською метою всупереч волі власника номеру.

Відповідач звертає увагу суду, що послуга не нав`язується клієнту, не підключається автоматично чи за мовчазною згодою кінцевого користувача. Послуга підключається/ відключається, виключно, і лише за наявності активної конклюдентної свідомої дії (явного волевиявлення) з боку кінцевого користувача одним з наступних шляхів: через USSD запит здійснений безпосередньо замовником; у мобільному додатку замовника його діями.

Послуга може бути відключена також на підставі активного волевиявлення й кінцевого користувача. Після замовлення Послуги активною конклюдентною дією, абонент отримує повідомлення наступного змісту: Послуга Збереження номера підключена. Для відключення наберіть *181*8#.

Починаючи з 01.09.2023, відповідачем внесені зміни до функціоналу послуги «Збереження номеру», удосконаливши її надання/отримання наступним чином у разі подання абонентом, у якого підключена послуга «Збереження номеру», заявки на перенесення номеру, такому абоненту ВФ «Україна» надсилає СМС повідомлення наступного змісту: «Щоб перенести номер до мережі іншого оператора, Вам потрібно спершу відключити послугу «Збереження номера»: *181*8# і виклик, або в My Vodafone у розділі «Корисні послуги». Після цього потрібно подати нову заявку на перенесення номера в іншу мережу.

Відповідач зазначає, що послуга «Збереження номеру» є пов`язаною послугою згідно пункту 76 статті 1 Закону № 1089-IX, яка надається користувачу на вільний вибір, підключається за заявою кінцевого споживача шляхом активної дії на власний розсуд при підключенні послуги та ініціюванні питання перенесення номеру.

При цьому користувач отримує явне інформування про її відключення та можливості відмовитися від неї у разі зміни обставин.

Також Відповідач вказує, що на офіційному сайті ПрАТ «ВФ Україна» у загальному доступі оприлюднено перелік послуг для кінцевих користувачів (абонентів) серед яких, зокрема, послуга «Збереження номера» та умови надання такої послуги, яка надається користувачам з метою захисту від несанкціонованого перенесення в іншу мобільну мережу за допомогою послуги перенесення номера.

Крім того, Відповідач зазначає, що на його офіційному сайті оприлюднено Умови надання та отримання телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна», згідно пунктів 2.8, 2.10 яких у разі активації абонентом Стартового пакета це означає надання згоди абонента з умовами користування та є відповідною згодою абонента на користування послуги «Збереження номеру».

Відповідач вважає лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 16.06.2023 №01-3986/102 індивідуальним роз`ясненням в ході консультації наданою Позивачу, що в свою чергу не свідчить про те, що такий акт є нормативно-правовим.

Внесення змін до функціоналу послуги «Збереження номеру» обумовлено необхідністю виконання пункту 2 Протокольного рішення робочої зустрічі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, Української асоціації операторів зв`язку «Телас», ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «Лафйселл» з питань надання послуги зі збереження абонентських номерів.

Так, за наслідками таких змін запроваджено функціонал інформування користувачів про необхідність самостійно відключати послугу «Збереження номеру» у разі бажання перенести його до іншої мережі іншого постачальника.

Відповідач звертає увагу суду, що вимога Позивача про зобов`язання Відповідача припинити надання послуги «Збереження номера» посилаючись на оскаржуваний припис та рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, які прийняті останньої за скаргами 37 - ми абонентів фактично впливає на інших користувачів послуги, кількість яких згідно довідки від 26.01.2024 (наданої Відповідачем) сягає 1 447 726 абонентів, які підключили послугу «Збереження номера» з метою захисту власного номеру і несанкціонованого привласнення.

Із поданої відповіді на відзив вбачається, що Позивач не погоджується з доводами Відповідача та зазначає, що послуга «Збереження номера» суперечить галузевому законодавству та нав`язувалась клієнту оскільки підключалась автоматично чи за мовчазною згодою.

Позивач зазначає, що наразі снує сервіс під назвою Wayback Machine, який дозволяє користувачам переглядати архівні версії веб-сторінок та дивитися як вони змінювалися.

Так, вказаний сервіс декілька разів зберіг веб-сторінку з описом іншої послуги Відповідача - «Підозрілий номер». Відповідно до інформації, опублікованої на сервісі Wayback Machine за посиланням https://web.archive.org/web/0744/https://www.vodafone.ua/services/network/pidoznomer, веб-сторінка з описом послуги «Підозрілий номер» станом на 28.03.2023 та 14.05.2023 (скріншоти долучено Позивачем) підтверджує, що при підключенні послуги «Підозрілий номер» одночасно активувалася безкоштовна послуга «Збереження номера». Тобто, це свідчить, що деяким абонентам послуга «Збереження номера» нав`язувалася а, отже підключалася автоматично при підключенні іншої послуги - «Підозрілий номер».

Зазначене також вбачається із листа Відповідача від 03.05.2024.

Позивач зазначає, що послуга «Збереження номеру» не спрямована на захист абонентів від шахрайських дій, а послуга перенесення номеру надається у відповідності до Порядку, який вже містить в собі дієві механізми захисту абонентів від несанкціонованого перенесення номерів, а відповідно до інформації на веб-сайті Відповідача послуга збереження номеру доступна всім категоріям споживачів: (1) тим, що уклали договір про надання електронних комунікаційних послуг у письмовій формі (надалі - контрактні абоненти), (2) тим, що уклали договір про надання електронних комунікаційних послуг шляхом здійснення конклюдентних дій - активації SIM-карти: ідентифікованим та анонімним.

Відтак, згідно доводів Позивача, Відповідачем ані на власному веб-сайті, ані у відзиві чи доданих до нього документах не розкрито та не пояснено як послуга «Збереження номеру» надає додатковий ефективний захист у порівнянні з механізмом передбаченим законодавством.

У поданих запереченнях на відповідь на відзив Відповідач наполягає на наявності у нього права, як у Постачальника ЕКП, пропонувати кінцевим споживачам послуги, які він впроваджує, а при запровадженні послуги «Збереження номера» Відповідач надав кінцевому споживачу необхідну інформацію про вказану послугу, перед її замовленням, що свідчить про законність її підключення.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані тим, що послуга «Збереження номера» надається Відповідачем з порушенням норм галузевого законодавства, а саме всупереч пункту 27 Порядку надання послуги перенесення номерів та частини 2 статті 113 Закону «Про електронні комунікації», що впливає на права Позивача в частині отримання нових клієнтів внаслідок ненадання послуги перенесення номеру у встановленому порядку, а відтак і отримання відповідного доходу від таких абонентів.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1089-IX дія останнього поширюється на відносини у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра щодо надання та отримання електронних комунікаційних послуг, постачання та доступу до електронних комунікаційних мереж, забезпечення конкуренції на ринках електронних комунікацій, а також щодо користування радіочастотним спектром, ресурсами нумерації та захисту прав користувачів послуг.

Відповідно до пункту 74 статті 2 Закону № 1089-IX перенесення номера - пов`язана послуга, що надається абоненту за його заявою та полягає у збереженні за абонентом наданого йому постачальником електронних комунікаційних послуг номера з метою використання його для отримання електронних комунікаційних послуг у мережі іншого постачальника електронних комунікаційних послуг.

Пунктом 5 частини 1 статті 105 Закону № 1089-IX до укладення договору про надання електронних комунікаційних послуг незалежно від типу чи виду електронних комунікаційних послуг кінцевий користувач має право на отримання вичерпної інформації щодо опису умов такого договору відповідно до правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, яка повинна, зокрема, включати: умови та процедури (в частині, що стосується кінцевого користувача), пов`язані з послугою перенесення номера, переходом до іншого постачальника електронних комунікаційних послуг та виплатою відшкодування кінцевому користувачу у зв`язку із порушенням таких умов, у тому числі щодо термінів.

Відповідно до частини 2 статті 113 Закону № 1089-IX постачальник електронних комунікаційних послуг у разі надання міжособистісних електронних комунікаційних послуг з використанням нумерації зобов`язаний надавати абонентам послугу перенесення номера у порядку, встановленому регуляторним органом.

Кінцевий користувач при припиненні договору з постачальником міжособистісних електронних комунікаційних послуг з використанням нумерації має право на збереження та перенесення свого номера до іншого постачальника таких послуг у порядку, визначеному регуляторним органом.

Послуга перенесення номера надається кінцевим користувачам, які отримують електронні комунікаційні послуги на умовах письмового договору або ідентифіковані постачальником електронних комунікаційних послуг у встановленому регуляторним органом порядку. Кінцевий користувач, який не ідентифікований у постачальника електронних комунікаційних послуг, має право здійснювати ідентифікацію відповідно до частини 5 статті 104 цього Закону.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин та станом на дату звернення до суду з позовом був чинний Порядок надання послуг перенесення номерів, затверджений рішенням від 31.07.2015 № 394 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, який встановлював та врегульовував механізм надання послуг перенесення номерів (далі за текстом - ППН).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку постачальник електронних комунікаційних послуг, що надає послуги міжособистісних електронних комунікацій з використанням нумерації, зобов`язаний надавати абонентам ППН, крім випадків, визначених пунктом 27 цього розділу.

Пунктом 27 розділу ІІ Порядку закріплено підстави відмови абоненту надання послуги перенесення номеру, а саме якщо:

1) абонент, який планує отримувати електронні комунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, не подав постачальнику-отримувачу заяву про ідентифікацію відповідно до встановленого регуляторним органом порядку;

2) абонент, який планує отримувати електронні комунікаційні послуги на підставі укладеного в письмовій формі договору, що набуває чинності в момент завершення перенесення номера, не уклав такий договір з постачальником-отримувачем;

3) право користування номером, на перенесення якого подана заява, належить іншій особі, або якщо на підставах, визначених законодавством, за цим номером припинено надання послуг абоненту, який заявляє про бажання його перенести;

4) знеособленим абонентом мобільного зв`язку не підтверджено право користування номером, на перенесення якого подана заява, та/або не підтверджено згоду на отримання ППН, що передбачено пунктом 15 цього розділу;

5) абонент, який бажає перенести номер, під час перенесення номера подав заяву про перенесення цього самого номера іншому постачальнику-отримувачу;

6) після останнього перенесення номера до дати наступного бажаного перенесення, зазначеної у заяві на ППН, не минуло 30 календарних днів;

7) абонентом у заяві про перенесення номера зазначено неповні та/або недостовірні дані;

8) постачальник-отримувач не забезпечує надання послуг в населеному пункті, у якому абонент планує отримувати послуги з використанням перенесеного номера;

9) у межах території географічної зони нумерації, в якій знаходиться номер абонента, що подав заяву на перенесення, не забезпечується процедура встановлення внутрішньозонових з`єднань з використанням семизначних зонових номерів відповідно до Плану переходу на перспективну систему нумерації телефонної мережі загального користування України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 29.09.2008 № 1200, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2008 за № 1014/15705;

10) номер мережі фіксованого зв`язку обслуговується аналоговою комутаційною станцією або комутаційною станцією, яка не забезпечує інформаційний обмін з ЛБД, ЦБД, що підтверджується повідомленням адміністратора;

11) відсутня технічна можливість організації нової абонентської лінії постачальником-отримувачем.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підстави є вичерпними та відповідають тлумаченню регуляторним органом в частині порядку перенесення номеру згідно листа останнього від 16.06.2023 № 01-3987/102.

Відповідно до статті 10 Закону № 1089-IX регуляторний орган здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг та в силу положень статті 22 вказаного закону уповноважений проводити консультації з учасниками ринку.

Матеріалами справи підтверджується, а Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" не спростовано, що ним, як постачальником електронних комунікаційних послуг, в ході здійснення господарської діяльності запроваджено послугу «Збереження номера», яка станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення є актуальною та інформація про яку міститься на офіційному веб-сайті Відповідача: https://www.vodafone.ua/services/number-reservation-private.

Також, з матеріалів справи вбачається, що така послуга надається відповідачем безкоштовно контрактним клієнтам та клієнтам передплати, а також шляхом активації «Стартового пакету» відповідача шляхом мовчазної згоди абонента.

При цьому, повідомлення відповідачем своїх абонентів щодо необхідності першочергового відключення послуги «Збереження номера» перед здійсненням переходу до мережі іншого оператора не спростовує факт надання такої послуги та створення останньою перешкод при переході до іншого оператора.

Дослідивши суть та мету послуги Відповідача «Збереження номера», за сукупністю зазначеного сторонами, суд першої інстанції дійшов правомірного иа обґрунтованого висновку, що дійсно така послуга суперечить вимогам пункту 27 Порядку та частини 2 статті 113 Закону № 1089-IX, оскільки її наявність у абонента є перешкодою у наданні постачальниками електронних комунікацій, в тому числі Позивачу, послуги перенесення номера, що відповідно позбавляє Позивача права, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону № 1089-IX здійснювати належне постачання електронних комунікаційних послуг абонентам з іншими номерами.

Незаконність запровадження та доступність всім без виключення споживачам послуги ПрАТ "ВФ Україна" «Збереження номера» також підтверджується актом про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 23.10.2023 № 40/ЕК-1, приписом про усунення порушень законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр від 30.10.2023 № 11/40/ЕК та рішенням від 20.12.2023 № 490 про застосування адміністративно-господарських санкцій до ПрАТ «ВФ Україна» Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

При цьому доводи Відповідача, що скарги кінцевих користувачів, на підставі яких здійснено перевірку, подані працівниками (близькими особами) позивача, що в свою чергу не доведено Відповідачем, не спростовують факт використання такими особами послуги ПрАТ «ВФ України» «Збереження номера» та отримання ними безпідставної відмови у наданні послуги перенесення номера.

Також суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності автоматичного підключення його абонентам послуги «Збереження номера» жодним чином не спростовує факт наявності такої послуги, яка згідно висновків суду виходить за межі розумності послуг постачальника телекомунікаційних послуг оскільки зачіпає інтереси третіх осіб, в тому числі інших постачальників, в частині залучення нових абонентів та отримання прибутку.

Відтак, подальше впровадження та доступ до послуги ПрАТ "ВФ Україна" «Збереження номера» безпосередньо має ризик впливу на законний інтерес позивача в частині залучення нових абонентів та права надання таким абонентам послуг за плату.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.

При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом, зокрема припинення дії, яка порушує право.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, може бути порушене, невизнане або оспорюване право.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. До таких правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 28.05.2020 у справі № 917/750/19.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Законний інтерес, який підлягає судовому захисту, має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її" (постанова Верховного Суду від 07.12.2021у справі № 810/1110/18).

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспорюванню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право особи на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, тобто вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права без необхідності повторного звернення до суду, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача припинити надання послуги «Збереження номеру» оскільки така послуга не відповідає вимогам чинного галузевого законодавства, про що судом вже зазначалося.

ТОВ «Лайфселл» вказувало, що надання ПрАТ "ВФ Україна" послуги «Збереження номеру» суперечить та унеможливлює надання послуги перенесення номеру, що фактично унеможливлює перехід кінцевого споживача телекомунікаційних послуг (абонента) від відповідача до позивача, що тим самим ставить під ризик господарську діяльність останнього в частині отримання прибутку, що є головною метою товариства.

Так, з наданого позову вбачається, що Відповідач у відповіді на адвокатський запит листом № SD-23-05354 від 07.06.2023 повідомив, що точна кількість відмов у наданні абонентам ПрАТ «ВФ Україна» послуги перенесення номера до мережі іншого оператора у зв`язку із підключенням послуги «Збереження номера» невідома.

При цьому позивач звертає увагу суду на те, що саме на відповідача покладено обов`язок відповідно до підпункту 4 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 № 295 вести облік наданих послуг, які надаються постачальниками.

Наказом Українського державного центру радіочастот від 26.05.2017 № 325, встановлено, що у разі відхилення оператором-донором заяви на послугу перенесення номеру він має повідомити про оператора отримувача вказавши код причини відхилення згідно переліку встановленого пунктом 8 такого наказу. Однак, вказаний перелік не містить жодного коду, який би свідчив про відмову у надання послуги перенесення номера з огляду на підключення послуги «Збереження номера».

Так, проаналізувавши усні та письмові звернення споживачів, Позивач зазначає, що помітив закономірність, яка полягає в тому, що абоненти, які не змогли отримати послугу перенесення номера через підключену послугу «Збереження номера» отримали код причини відхилення « 499 Інше», кількість яких в період з 01.09.2023 по 13.12.2023 становить 1907.

Відтак, позивач зазначав, що продовження існування послуги «Збереження номера» щомісяця збільшує суму його неотриманого прибутку за рахунок нових споживачів, які не зможуть скористуватися послугою перенесення номера з огляду на наявність у них послуги Відповідача «Збереження номера».

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані сторонами результати опитування на переконання суду не можуть бути розцінені як достатні та допустимі докази, які надано на підтвердження тверджень сторін, а відтак мають для суду виключно інформативний характер.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивач дійсно має право та законний інтерес на відстоювання незаконності надання відповідачем послуги «Збереження номеру» оскільки механізм надання останньої безпосередньо впливає на діяльність Позивача, який також є постачальником електронних комунікаційних послуг, основною метою якого є задоволення потреб споживачів у телекомунікаційних послугах в ході надання послуг мобільного зв`язку в ході реалізації наданого йому пунктом 1 частини 1 статті 19 Закон № 1089-IX права на постачання телекомунікаційних послуг з метою отримання прибутку.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» (надалі - ТОВ «Лайфселл» щодо зобов`язання Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" припинити надання послуги "Збереження номеру".

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі № 910/62/24 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.12.2024

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв