ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"13" грудня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/1044/24

Суддя Господарського суду Закарпатської області Сисин С.В., розглянувши матеріали справи

по заяві: Сторожук Павла Романовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

до боржника: Фізичної особи підприємця Подгорського Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 )

за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги перевезення згідно разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2024 до Господарського суду Закарпатської області через систему Електронний суд надійшла заява фізичної особи підприємця Сторожук Павла Романовича (далі заявник) від 09.12.2024 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника фізичної особи підприємця Подгорського Василя Васильовича (далі боржник) заборгованості в розмірі 41384,34 грн за надані послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортним відповідно до умов разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12/08 від 12.08.2024.

Вимоги за судовим наказом заявником обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання боржником умов разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12/08 від 12.08.2024 (далі договір), за умовами якого сторони погодили порядок та умови надання ФОП Сторожук П.Р. (у договорі - перевізник) для ФОП Подгорського В.В. (у договорі експедитор) послуг з перевезення вантажу за маршрутом: м.Мюнхен (Німеччина) м/п Угринів (Україна) с. Мізоч, Рівненська область. Зазначеним договором було визначено дату завантаження 14.08.2024, дату розвантаження 26.08.2024, а також погоджено вартість перевезення 900 євро.

Оскільки заявником (перевізником) були надані послуги з перевезення вантажу згідно разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12/08 від 12.08.2024, які всупереч умов договору не були оплачені боржником (експедитором), тим більше незважаючи на направлені боржнику претензії про сплату коштів, відповідно до заяви про видачу судового ФОП Сторожук П.Р. просить стягнути з ФОП Подгорського В.В. заборгованість у розмірі 41384,34 грн з оплати за надані послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортним відповідно до умов договору.

У заяві про видачу судового наказу зазначено про долучення до неї наступних документів:

- копії разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №12/08 від 12.08.2024;

- копії міжнародної товарно-транспортної накладної серії SK №134;

- копії акту здачі прийняття робіт (надання послуг) № 16 від 23.08.2024;

- копії рекомендованого повідомлення про вручення заяви претензії з оригіналами документів, квитанції про отримання повідомлення, та витягу (трекінгу) АТ «Укрпошта»;

- роздруківки стосовно попереднього поштового відправлення, що адресувалось представнику ФОП- Подгорському В.В.;

- копії витягу (виписки) щодо інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ФОП- Подгорського В.В.;

- копії витягу (виписки) щодо інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ФОП-Сторожука П.Р.;

- підтвердження оплати судового збору;

- копії заяви претензії щодо виконання договору заявки про перевезення;

- копії опису вкладення у ціний лист про направлення заяви претензії;

- підтвердження направлення примірника заяви з додатками з описом вкладення на адресу боржника.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024.

Дослідивши заяву ФОП Сторожук П.Р. про видачу судового наказу і долучені до заяви документи, які подані з порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з врахуванням такого.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 155 ГПК України).

Водночас, підставами для відмови у видачі судового наказу є, зокрема, подача заяви з порушенням вимог статті 150 ГПК України (пункт 1 частини першої статті 152 ГПК України) та встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункт 8 частини першої статті 152 ГПК України).

Отже, подаючи заяву про видачу судового наказу, заявник повинен не тільки навести вимогу про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі, але й обов`язково навести обставини, якими такі вимоги обгрунтовуються (пункт 4 частини другої статті 150 ГПК України), навести перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункт 5 частини другої статті 150 ГПК України), а також долучити до заяви копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (пункт 4 частини третьої статті 150 ГПК України) та документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги (пункт 4 частини третьої статті 150 ГПК України).

Вказані імперативні положення Господарського процесуального кодексу України свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості здійснення господарських операцій саме у межах та на підставі договору, про який вказано в заяві, виникнення спірних правовідносин за таким, а відтак і обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Так, не дотримавшись положень пунктів 4 і 5 частини другої статті 150, пункту 4 частини третьої статті 150 ГПК України, пославшись у заяві про видачу судового наказу на міжнародну товарно-транспортну накладну серії SK №134, якою на переконання заявника підтверджується факт отримання вантажу вантажоодержувачем ТОВ «Металкрафт» (тобто підтверджується надані заявником (перевізником) згідно договору послуги перевезення боржнику (експедитору)), у той же час до заяви про видачу судового наказу заявник долучив копію такої міжнародної товарно-транспортної накладної серії SK №134, складену на іноземній мові, без її перекладу на українську мову.

З цього приводу суд зазначає, що з долученої до заяви копії міжнародної товарно-транспортної накладної серії SK №134, яка складена на іноземній мові, та долучена до заяви без її перекладу на українську мову, суд не може перевірити обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги за судовим наказом.

Крім цього, на підтвердження вимог за заявою про видачу судового наказу заявник долучив копію разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №12/08 від 12.08.2024, у якій у графі «Адреса завантаження» інформація наведена на іноземній мові, оскільки зазначено «AIR-WOLF GmbH, Waschraum - und Hyglenetechnik, Unterhachinger Strasse,75, D-81737 Munchen». З цього приводу суд зазначає, що відомості з приводу адреси завантаження, наведені у договорі, без їх перекладу на українську мову, не є зрозумілими для перевірки обставин, якими заявник обгрунтовує свої вимоги за судовим наказом.

Отже, щодо долучених до заяви про видачу судового наказу копії міжнародної товарно-транспортної накладної серії SK №134, яка складена на іноземній мові, та копії разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №12/08 від 12.08.2024, у якій у графі «Адреса завантаження» наведена інформація на іноземній мові, суд звертає увагу на відсутність перекладу міжнародної товарно-транспортної накладної та відомостей у графі «Адреса завантаження» у договорі на державну мову, що свідчить про те, що заявником у порушення пункту 4 частини третьої статті 150 ГПК України не надано документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги. Такі висновки суду також вбачаються з наступних норм чинного законодавства.

Частиною 1 статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом ( частина п`ята статті 10 Конституції України).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 92 Конституції України порядок застосування мов визначається виключно законами України.

Частина 1 статті 1 Закону України Про забезпечення функціонування української мови як державної передбачає, що єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Відповідно до частини 1 статті 14 цього Закону у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Приписами частини першої статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Вищевказана норма кореспондується зі статтею 10 Господарського процесуального кодексу України, згідно частини першої якої господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №8-рп/2008 від 22.04.2008 зазначив, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

Наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 з метою вдосконалення порядку ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (надалі Інструкція).

Так, пунктом 1 розділу І вказаної Інструкції визначено, що вхідна кореспонденція - це документи, а також судові справи й матеріали, що надходять до суду.

За змістом пункту 8 розділу І Інструкції вбачається, що діловодство в суді ведеться державною мовою. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, враховуючи такі норми законодавства, вбачається, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини першої статті 152 ГПК України, так як до заяви подана копія документа (міжнародної товарно-транспортної накладної серії SK №134) на іноземній мові без її перекладу на українську мову та в долученій до заяві копії разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом №12/08 від 12.08.2024 наявні відомості (щодо адреси завантаження), наведені на іноземній мові без їх перекладу на українську мову. Такі ж обставини свідчать, що з цих поданих документів, відомості у яких наведені на іноземній мові, без їх перекладу на українську мову, не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що є також підставою відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 8 частини першої статті 152 ГПК України.

Поряд з цим, оскільки суд ухвалив рішення про відмову у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини першої статті 152 ГПК України (через подачу заяви з порушенням вимог статті 150 ГПК України) і на підставі пункту 8 частини першої статті 152 ГПК України (враховуючи, що із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу), то з цього приводу суд окремо зазначає, що відповідно до частини першої статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що за приписами частини другої статті 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Разом з тим, зважаючи на те, що заява про видачу судового з додатками подана до суду в електронній формі, паперові примірники заяви з додатками поверненню заявнику не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 150, 151, 152, 153, 154, 234, 235, 255 ГПК України, господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити фізичній особі підприємцю Сторожук Павлу Романовичу у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи підприємця Подгорського Василя Васильовича заборгованості в розмірі 41384,34 грн за надані послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортним відповідно до умов разового договору заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12/08 від 12.08.2024.

Ухвала складена та підписана 13.12.2024, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до статей 255 і 256 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі ://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.В.Сисин