ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"11" грудня 2024 р. Справа№ 910/8275/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ходаківської І.П.

Гаврилюка О.М.

розглянувши без виклику сторін заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі №910/8275/24 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом ОСОБА_1

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій»

2. ОСОБА_2

3.Приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марії Дмитрівни

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: p ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення загальних зборів та договору управління спадщиною, скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

В провадження Північного апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі №910/8275/24.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Гаврилюка О.М., Ходаківської І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8275/24, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 09.12.2024.

05.12.2024 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову у справі №910/8275/24 у якій заявниця просить:

- заборонити здійснювати ОСОБА_2 управління поточною діяльністю та коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», підписувати будь - які договори, угоди, акти, накладні, видавати довіреності від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», розпоряджатися майном та коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій» які знаходяться на банківських рахунках та касі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій»;

- зупинити дію рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», що оформлено Протоколом №1/06.23р. від 30.06.2023.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, її батько - ОСОБА_4 був директором за засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», йому належали корпоративні права, а розмір частки у вказаному товаристві складав 70%.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, на підтвердження чого заявником надано завірену копію свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 28.06.2023.

30.06.2023 на підставі договору управління спадщиною №1/2023р. від 30.06.2023 приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марія Дмитрівна передала ОСОБА_2 в управління частку у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «Дунайський аграрій», що складає 70%, для управління ними, без права розпорядження.

30.06.2023 були проведені загальні збори засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій» , рішення яких було оформлено протоколом №1/06.23р. від 30.06.2023 (надано відповідну копію).

30.06.2023 державним реєстратором Кравченко Н.Я. Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу.

03.07.2023 державним реєстратором Кравченко Н.Я. Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу.

07.07.2023 державним реєстратором Кравченко Н.Я. Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області проведена державна реєстрація № 022001776 про виправлення помилки.

20.03.2024 позивачу (спадкоємцем за законом) видано свідоцтво на спадщину р.н. 737, щодо спадкування частки у розмірі 70% статутного капіталу Товариства.

19.04.2024 позивачу стало відомо від її бабусі - ОСОБА_5 , що згідно листа № 417/02-14 від 21.07.2023, який складений відповідачем-3, остання уклала договір з відповідачем- 2 для управління корпоративними правами покійного батька позивачки, із часткою в статутному капіталі Товариства у розмірі 70 %.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/8275/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій»; 2. ОСОБА_2 ; 3. Приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марії Дмитрівни про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій», що оформлене протоколом № 1/06.23 від 30.06.2023; визнання недійсним договору управління спадщиною №1/2023 від 30.06.2023 та застосування наслідків його недійсності, скасування державної реєстрації відмовлено повністю.

14.11.2024 року позивачкою в особі її представника ОСОБА_6 направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій» вимогу від 14.11.2024 про скликання на 25.12.2024 о 12- 00 годин загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій».

02.12.2024 позивачем отримано від відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій» лист № 01 від 25.11.2024 про відмову у скликанні зазначених загальних зборів учасників Товариства.

Відмова від проведення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій» підписана відповідачем 2 - ОСОБА_2 , повноваження, як особи, що була управителем спадкового майна.

Позивачка стверджує, що не давала своєї добровільної згоди на управління своїм спадковим майном (у тому числі часткою у розмірі 70% статутного капіталу Товариства) без посередньо відповідачу-1, 2, 3 та будь - якій іншій особі, як і не висловлювала своєї добровільної згоди у будь - якій формі щодо призначення директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій» - ОСОБА_2 , і останній призначений директором Товариства незаконно та в порушення вимог закону, статуту Товариства.

Повноваження відповідача- 2, як управителя спадковим майном за договором управління спадщиною від 30.06.2023, як і сам договір припинені 17.07.2023, що підтверджується листом від 21.07.2023 № 417/02-14, який підписано приватним нотаріусом Єфіменко М.Д.

Також позивачка зазначає, що 08.09.2023 та 20.09.2023 платіжними інструкціями №353 та №469 (копії яких надано до суду), що підписані відповідачем -2 було перераховано 1 000 000 та 500 000 грн не відомій позивачці фірмі.

З огляду на вищевикладене позивачка вважає, що заборона відповідачу 2 - ОСОБА_2 підписувати будь - які договори, угоди, акти, накладні, видавати довіреності, розпоряджатися майном та коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій», здійснювати управління поточною діяльністю Товариством обумовлено тим, що відповідач 2 може продати, іншими чином відчужити майно та кошти Товариства, що утруднить у майбутньому виконання судового рішення або зробить виконання судового рішення неможливим.

Крім того позивачка вказує, що зупинення дії рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій», що оформлено Протоколом № 1/06.23р. від 30.06.2023 не зумовлює жодним чином фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у справі № 910/8275/24, зупинення носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване виключно на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову, на думку позивачки, відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, адекватності та співмірності.

Вжиття заходів забезпечення позову у справі необхідно позивачці задля охорони матеріально - правових інтересів позивача від недобросовісних дій із боку відповідача-1, 2 у тому числі від продажу майна, розтрати грошових коштів, що належить на праві власності відповідачу-1.

Не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду у справі № 910/8275/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій», що оформлене протоколом № 1/06.23 р. від 30.06.2023; визнання недійсним договору управління спадщиною від 30.06.2023 та застосування наслідків його недійсності, скасування державної реєстрації.

Розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється після надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

За змістом ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 137 ГПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про забезпечення позову).

Отже, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Колегія суддів констатує, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (ст. 6 ГК України).

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

З урахуванням того, що предметом спору є немайнові вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів та договору управління спадщиною, скасування державної реєстрації, згідно з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, які повинні судом враховуватись в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, колегія суддів за необхідне дослідити в цьому випадку питання чи не призведе невжиття заявлених позивачем заходів до істотного ускладнення, чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з предмета та підстав позову, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову має ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки, фактично зводиться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.

Так, зупиняючи дію рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», що оформлено Протоколом №1/06.23р. від 30.06.2023, яким призначено директором ТОВ «Дунайський аграрій» особу, яка управляє спадщиною - ОСОБА_2 на підставі оспорюваного договору управління спадщиною, позивачка фактично поставила під сумнів правомірність укладання оспорюваного правочину та рішення загальних зборів учасників Товариства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Колегія суддів зауважує, що застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», що є фактично забороною відповідачам вчиняти будь-які дії, свідчить про втручання суду у господарські відносини, зокрема, до блокування господарської діяльності юридичної особи, порушення права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовання обмежень, не пов`язаних з предметом спору, що є недопустимим з огляду на ст. 6 ГК України і, за умови недоведеності наявності порушення прав заявника у зв`язку з укладенням спірного правочину та проведенням загальних зборів учасників Товариства, свідчить про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 15.01.2020 у справі № 910/14150/19, від 16.04.2020 у справі № 910/18680/19).

Стосовно заборони здійснювати ОСОБА_2 управління поточною діяльністю та коштами, розпоряджатися майном та коштами, підписувати будь - які договори, угоди, акти, накладні, видавати довіреності від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій» колегія суддів також вважає дані обмеження втручанням суду у господарські відносини, оскільки, арешт коштів на банківському розрахунковому рахунку може істотно ускладнити чи унеможливити діяльність Товариства, оскільки відповідач повинен мати можливість в будь-який момент розрахуватись коштами банківського розрахункового рахунку з метою сплати податків, здійснення діяльності спрямованої на отримання доходу Товариством, отже застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, позбавить його можливості здійснення господарської діяльності.

Водночас необґрунтоване накладення арешту на рахунки Товариства може призвести до неможливості виплати заробітної плати, а також блокування і повного зупинення господарської діяльності, що, у свою чергу, не сприятиме виконанню судового рішення в разі задоволення позову.

Стосовно тверджень заявника з проводу перерахування 1 000 000 та 500 000 грн 08.09.2023 та 20.09.2023 платіжними інструкціями №353 та №469 не відомій апелянту фірмі та необхідності заборони розпоряджання коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський Аграрій», вказані твердження не можуть свідчити про незаконність або необґрунтованість вказаних операцій та не можуть будуватись на припущеннях або переконаннях апелянта, крім того заявником, у своїй заяві, не вказано ані номерів рахунків, ані фінансових установ, в яких такі рахунки відкриті, що також унеможливлює накладення арешту на вказані грошові кошти судом.

Колегія суддів зазначає, що самі лише припущення заявника не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків.

Щодо посилання позивачки на те, що заходи забезпечення позову у цій справі мають тимчасовий характер, спрямовані виключно на ефективний захист порушених прав та інтересів позивачки до остаточного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідно зазначити таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що п. 1 ст. 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, за якими він звертався до суду, необхідно розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Проте, заявлені позивачем заходи не спрямовані на забезпечення збереження "status quo" до остаточного вирішення спору, на що вказав ЄСПЛ, а є тотожними заявленим позовним вимогам, що суперечить інституту забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обставини, покладені позивачкою в обґрунтування поданої заяви не вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Позивачкою не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки.

У заяві про забезпечення позову позивачка обмежилася лише посиланням на те, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову зможе мати наслідком неможливість для неї захистити свої порушені права, за захистом яких вона звернулася до суду, в межах одного судового провадження.

Отже, суд апеляційної інстанції, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку щодо недоведеності позивачкою підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із заявленими позовними вимогами, у зв`язку з чим дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 232-235, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2.Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді І.П. Ходаківська

О.М. Гаврилюк