ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2024 р. Справа№ 910/7005/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Коробенка Г.П.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.09.2024 (повний текст складено 10.09.2024)

у справі № 910/7005/24 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал

Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова

компанія «ОРАНТА»

про стягнення 52 133, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 52 133, 22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 52 133, 22 грн. страхового відшкодування та 3028,00 грн. судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами доведено підстави для покладення на відповідача обов`язку з виплати страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким частково відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм частини 1 статті 13, частини 1 статті 73 та статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог, скаржник зазначає, що страхова компанія не відшкодовує деталі та пошкодження, які не мають відношення до даного ДТП у сумі 17 194, 00 грн., а відновлювальному ремонту підлягають пошкодження та деталі, які були зафіксовані спеціалістами при огляді транспортного засобу (довідка ДАІ) та за підписом власника транспортного засобу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги позивач подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик.

Заперечуючи проти відзиву на апеляційну скаргу, відповідач подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що в даному випадку йдеться мова не про кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу ТЗ Hyundai Santa Fe д.н.з. НОМЕР_1 та не про фактичні витрати, які підтверджуються документами із СТО (рахунком фактури №1609 від 16.09.2021 року та актом виконаних робіт №1609 від 16.09.2021), а про включення до зазначеного акту виконаних робіт пошкоджень та деталей, які не відносяться до ДТП за участю застрахованого в НАСК «ОРАНТА» транспортного засобу ВАЗ 21063 дрн НОМЕР_2 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7005/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

03.10.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7005/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частиною 10 статті 270Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 08.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №59/21-Т/С (надалі - договір страхування), застрахованим транспортним засобом, за яким значиться легковий автомобіль HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску.

Строк дії договору страхування визначено з 15.02.2021 по 14.02.2022.

09.09.2021 по вул. Металургів в м. Суми сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі застрахованого за договором страхування автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Вказані дані підтверджуються довідкою Національної поліції України, із якої вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на водія ВАЗ 21063, ОСОБА_3 .

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2021 у справі №592/11854/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту №130-21 від 27.09.2021, наданого позивачем, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження становить 127 099, 06 грн.

Відповідно до рахунку №1609 від 16.09.2021 та акту виконаних робіт від 16.09.2021 від 16.09.2021 ФОП Ткаченко Е.А., (СТО «Автоквартал») вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 126 475, 00 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування страховиком складено страховий акт №006.02053521-1, відповідно до якого позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 126 475, 00 грн.

На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 126 475, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2021 №55399072.

Станом на дату ДТП транспортний засіб ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у відповідача на підставі полісу АТ/000208259 (ліміт шкоди по майну - 130 000, 00 грн; франшиза - 2 500, 00 грн).

Позивач звертався до відповідача із претензією від 30.09.2021 №/р, у якій просив відшкодувати кошти у розмірі 126 475, 00 грн страхового відшкодування, сплаченого на підставі страхового акту №006.02053521-1 від 24.09.2021.

Відповідач перерахував на користь позивача кошти у розмірі 61 565, 52 грн за платіжною інструкцією від 29.10.2021 № 55179 та 10 276, 26 грн за платіжною інструкцією від 23.05.2024 №28670.

У подальшому звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідачем не у повному обсязі сплачено на користь позивача страхове відшкодування, внаслідок чого залишається несплаченою сума коштів у розмірі 52 133, 22 грн.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2021 у справі № 592/11854/21.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України (у відповідній редакції), якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відносини між відповідачем як страховиком та власником транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ/000208259, що підтверджується даними, наданими суду Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Таким чином, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором страхування до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було частково задоволено вимоги позивача про сплату страхового відшкодування за страховим актом №006.02053521-1 від 24.09.2021, на загальну суму 71 841, 78 грн. Тобто невиплаченими залишались кошти страхового відшкодування у розмірі 52 133, 22 грн (з урахуванням франшизи за полісом відповідача у розмірі 2 500, 00 грн), які позивач просить стягнути з відповідача за даним позовом.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частині 1 статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003.

Відповідно до п. 8.2 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою:

Сврз=Ср+см+Сс х(1-Ез), де:

Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу;

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів;

Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту.

Відповідно до пункту 8.3. методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 методики коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У пункті 7.39 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 методики вимог.

Із аналізу наведених положень методики вбачається, що у разі якщо транспортний засіб має пошкодження кузова, кабіни, рами КТЗ у вигляді деформації або корозії, то до такого автомобіля не може застосовуватись коефіцієнт 0, незалежно від того, що строк експлуатації такого автомобіля не перевищує передбаченого п. 7.38 методики строку експлуатації.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що рік випуску цього автомобіля - 2018, а тому станом на дату ДТП (09.09.2021), строк його експлуатації є таким, що не перевищує 7 років.

Відповідно до наданого позивачем звіту №130-21 від 27.09.2021 встановлено, що оцінювачем визначено, що розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 дорівнює нулю, а розмір відновлювального ремонту автомобіля складає 127 099, 06 грн.

Як вбачається із розрахунку страхового відшкодування від 24.09.2021, позивачем визначено вартість страхового відшкодування у розмірі 126 475, 00 грн. Коефіцієнт фізичного зносу враховувався у значенні 0.

В своїй апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що страхова компанія не відшкодовує деталі та пошкодження, які не мають відношення до даного ДТП у сумі 17 194, 00 грн., а відновлювальному ремонту підлягають пошкодження та деталі, які були зафіксовані спеціалістами при огляді транспортного засобу (довідка ДАІ) та за підписом власника транспортного засобу.

На підтвердження вказаних тверджень, відповідачем надано звіт №77-D/14/66/2021-09-09 від 01.05.2024, складений ФОП Видутою Д.Ю., за яким вартість відновлювального ремонту зносу автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 визначено із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 0,3535, яка склала 74 341, 78 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали (65 622, 15 грн без ПДВ на запасні частини та матеріали).

При цьому, відповідач зазначає, що по фотографіям, які були зроблені при огляді автомобіля експертом відповідача чітко видно, що заднє крило ліве і праве не зазнавало інших пошкоджень, крім тих, які зазначені в протоколі огляду НАСК «ОРАНТА», а отже і не потребувало ремонту і фарбування, а відтак з акту виконаних робіт №1609 від 16.09.2021, наданого позивачем, повинні бути вирахувані запасні частини і виконані роботи на суму 17 194, 00 грн.

Водночас, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що наданий відповідачем звіт не може бути принятий до уваги в якості належного доказу на підтвердження заперечень останнього проти позову, оскільки у звіті №77-D/14/66/2021-09-09 від 01.05.2024 не зазначено дати огляду транспортного засобу, як і не визначено, що при проведенні оцінки було використано протокол огляду відповідача.

Разом з тим, заперечуючи проти доводів скаржника, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу, є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків. На підтвердження витрат, понесених при ремонті (який було зазначено у вищезазначеному рахунку-фактури СТО) застрахованого автомобіля марки «HYUNDAI Santa FE» д.н.з. НОМЕР_1 на суму 126 475,00 грн., позивачем, було отримано від СТО акт виконаних робіт №1609 від 16.09.2021, як доказ здійснення ремонту застрахованого транспортного засобу.

При цьому, Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 та від 03 липня 2019 року у справі № 910/12722/18.

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У зв`язку із наведеним, при розрахунку вартості відновлювального ремонту слід виходити із суми відновлювального ремонту, визначеної у рахунку виконавця послуг від 16.09.2021, у якому вартість робіт та запчастин складає 126 475, 00 грн.

При цьому, судом не було встановлено, що при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у рахунку ФОП Ткаченко Е.А. (СТО «Автоквартал») враховано послуги по відновленню боковини задньої правої та лівої, пошкодження яких не пов`язані з ДТП (відповідно до наданого відповідачем протоколу огляду від 20.09.2021, підписаного страхувальником позивача). Крім того, вартість ремонту у розмірі 126 475, 00 грн визначено та сплачено позивачем без урахування ПДВ.

Також, судом враховано, що відповідно до пункту 6 договору страхування, укладеного між позивачем та страхувальником, сторони цього договору застрахували також додаткове обладнання, яке не входить до комплектації заводської моделі транспортного засобу, а саме: обклеювання поліуретаном задніх крил (2 шт), обклеювання поліуретаном плівкою дверей (4 шт), обклеювання стандарт++ (бампер, капот, передні фари), обклеювання задньої ляди, тонування вікон автомобіля.

Таким чином, при настанні ДТП з пошкодженням застрахованого автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховик зобов`язаний покрити, крім безпосередньо відновлювального ремонту, також вартість вищезазначених додаткових обладнань, оскільки, як пояснив позивач, такі обладнання (матеріали) на пошкоджених деталях знімаються та наклеюються нові, на замінені (відновлювальні) запчастини.

За таких обставин, як вірно встановлено судом, у відповідача, у даному випадку, виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту, яку визначено позивачем на підставі рахунку СТО від 16.09.2021 № 1609, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює нулю.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що полісом АТ/000208259 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн і франшизу в розмірі 2 500, 00 грн, а доводи позивача, що з відповідача підлягає стягненню залишок несплаченого страхового відшкодування у розмірі 52 133, 22 грн. є обґрунтованими та більш вірогідними, ніж доводи, надані на їх спростування відповідачем.

У зв`язку з чим суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування не виконав.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі №910/7005/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7005/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Ю.Б. Михальська