ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2024 р. Справа№ 910/7777/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

секретаря судового засідання Антонюк А.С.,

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 28.11.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024

у справі № 910/7777/24 (суддя - Я.В. Маринченко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кетфіш Продакшн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері"

про стягнення 353 981,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про стягнення 353981,50 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору від 03.02.2022 №030222р. в частині своєчасної оплати виконаних робіт на суму 1900046,93 грн у строк до 10.06.2022. Вказану заборгованість відповідачем було сплачено 21.09.2023 та у зв`язку з цим 10.10.2023 Господарським судом міста Києва було закрито провадження у справі №910/6021/23. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані за період з 11.06.2023 по 20.09.2023 3% річних у розмірі 72774,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 281207,10 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 р. у справі № 910/7777/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» інфляційні втрати у розмірі 275860 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 72774 грн. 40 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4183 грн. 62 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39395 грн. 78 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

4. Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що як вбачається з наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № від 21.09.2023 на суму 1900046,96 грн, роботи за Договором №030222р від 03.02.2022 було оплачено відповідачем 21.09.2023, тобто із порушенням строку встановленого п.5.2. Додатку №1 в редакції Додаткової угоди.

5. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

6. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом першої інстанції встановлено, що наданий розрахунок містить арифметичні неточності.

7. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 275860,08 грн.

8. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 72774,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

9. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Авраменко О.В., який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері», яй його генеральний директор, 07.10.2024 р. у встановлений процесуальний строк через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить: скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 р. у справі № 910/7777/24, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» відмовити повністю.

10. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не досліджено, чому в матеріалах справи наявні два аутентичних договори (з додатками) тільки з різними підписантами (Цомая Б.В. та Авраменко В.Ф.), чому й коли з`явився другий договір, взявши до уваги лише той, який був підписано Цомая Б.В., зазначивши, що другий договір, де підписантом було зазначено генеральний директор Авраменко В.Ф., зовсім не підписано.

11. Суд жодним чином не обґрунтував хибність чи правильність доводів Відповідача, належним чином не дослідив матеріали, які були надані Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, а лише послався на той факт, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/6021/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш продакшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про стягнення 1900046,93 грн. і що Відповідач сплатив цю суму після звернення до суду, тим самим, начебто, визнав існування у нього грошового боргу перед Позивачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

12. Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 апеляційну скаргу у справі № 910/7777/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яценко О.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Яковлєв М.Л., Хрипун О.О.

13. 08.10.2024 представник Товариство з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» через систему «Електронний суд» надіслав до Північного апеляційного господарського суду заяву про доплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 р. у справі № 910/7777/24.

14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/7777/24; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/7777/24 призначено до розгляду на 11.11.2024.

15. у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 11.11.2024 по 15.11.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

16. У зв`язку з виходом судді Яковлєва М.Л. з відпустки, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне призначити справу до розгляду у судовому засіданні на нову дату.

17. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 910/7777/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про стягнення 353 981,50 грн. призначено на 28.11.2024.

Позиції учасників справи

18. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» заперечив і просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Явка представників учасників справи

19. У судове засідання 25.11.2024 з`явилися представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

20. Представник відповідача(скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

21. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні, рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/7777/24 просив залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22. 03.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кетфіш Продакшн» (далі - Виконавець) укладено Договір №030222р про виконання робіт (далі - Договір) відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати роботи по виробництву, поствиробництву та/або звукозапису щодо аудіовізуальних творів та інших творів, а також у деяких випадках інші додаткові роботи та/або послуг, вказані в цьому Договорі та відповідних Додатках до нього, далі - Роботи, а також передати (відчужити) виключні майнові права на об`єкти права інтелектуальної власності, створені Виконавцем за Договором, далі - Права, а Замовник зобов`язується прийняти Роботи й оплатити ціну Робіт та Прав, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. (п.1.1. Договору)

23. Сторонами узгоджено, що повний об`єм та детальний перелік Робіт, вартість та строки виконаних Робіт, а також інші умови виконання Робіт будуть погоджені Сторонами у відповідних Додатках до цього Договору. (п.1.2. Договору)

24. Сторонами погоджено, що ціна за виконані Виконавцем Роботи, визначається у відповідних Додатках до Договору. (п.4.1. Договору)

25. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з рахунку Замовника. (п.4.6. Договору)

26. 03.02.2022 сторонами погоджено Додаток №1 до Договору.

27. Крім того, 21.03.2022 до вказаного Додатку сторонами були внесені зміни, шляхом укладення Додаткової угоди №1 до Додатку №1 до Договору.

28. Пунктом 1 Додатку №1 визначено перелік робіт, які Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконати.

29. Відповідно до п.5. Додатку №1 в редакції Додаткової угоди вартість робіт Виконавця, включаючи винагороду за передачу Замовнику на умовах цього Додатку виключних майнових авторських прав та суміжних прав на об`єкти інтелектуальної власності, що створюються за цим Договором, складає 1583372,44 грн, крім того ПДВ 20% - 316674,49 грн, що разом з урахуванням ПДВ становить 1900046,93 грн.

30. Згідно п.5.2. Додатку №1 в редакції Додаткової угоди зазначена в п.5.1. цього Додатку сума сплачується Замовником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця у строк до 10.06.2022.

31. Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи на суму 1900046,93 грн, що підтверджується підписаним між сторонами Актом надання послуг №15 від 04.04.2022 без зауважень та заперечень.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

32. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

33. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

34. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

35. Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

36. Згідно з ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

37. Статтею 840 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків. Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

38. Частиною 1 статті 852 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

39. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 853 Цивільного кодексу України якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

40. За змістом ч. 1 ст. 851 Цивільного кодексу України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

41. Статтею 859 ЦК України визначено, що якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов`язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.

42. Відповідно до ч. 1-3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

43. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

44. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

45. Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

46. За нормами ст. 858 Цивільного кодексу України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

47. 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

48. 2) пропорційного зменшення ціни роботи;

49. 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

50. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

51. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

52. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

53. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

54. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

55. Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

56. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

57. За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

58. Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

59. Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

60. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

61. В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом не досліджено, чому в матеріалах справи наявні два аутентичних договори (з додатками) тільки з різними підписантами ( Цомая Б.В. та Авраменко В.Ф. ), чому й коли з`явився другий договір, взявши до уваги лише той, який був підписано Цомая Б.В. , зазначивши, що другий договір, де підписантом було зазначено генеральний директор Авраменко В.Ф., зовсім не підписано.

62. Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями скаржника, у зв`язку з таким:

63. Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявні в матеріалах справи Договір №030222р про виконання робіт від 03.02.2022, Додаток №1 від 03.02.2022 до Договору, Додаткова угода №1 від 21.03.2022 до Додатку №1 до Договору, в яких підписантом зі сторони відповідача є заступник генерального директора з маркетингу Цомай Борис Володимирович, підписані зі сторони позивача та відповідача та судом недійсними не визнавались.

64. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

65. Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

66. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

67. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

68. Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

69. Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

70. Управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

71. Частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

72. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/2030/18 - питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

73. Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

74. Проте, матеріали справи не місять доказів звернення відповідача з позовом про визнання недійсним, нікчемним, тощо, - договору №030222р про виконання робіт від 03.02.2022, Додатку №1 від 03.02.2022 до Договору, Додаткової угоди №1 від 21.03.2022 до Додатку №1 до Договору, які підписані зі сторони відповідача заступником генерального директора з маркетингу - Цомай Борисом Володимировичем.

75. Крім того, відповідач не подав суду доказів перевищення повноважень заступником генерального директора з маркетингу - Цомай Борисом Володимировичем під час підписання вищевказаних правочинів.

76. Більше того, в матеріалах справи наявна копія довіреності Цомая Бориса Володимировича №23 від 01.11.2021 на підтвердження його повноважень.

77. Доказів визнання вказаної довіреності недійсною матеріали справи також не містять.

78. Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

79. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

80. Дії представника в інтересах особи, яку він представляє з перевищенням повноважень не ґрунтуються на волі особи, в інтересах якої він діяв.

81. Загальне правило, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.

82. При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

83. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/15151/17.

84. Колегія суддів апеляційної інтонації зазначає, що як вбачається з наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № від 21.09.2023 на суму 1900046,96 грн, роботи за Договором №030222р від 03.02.2022 було оплачено відповідачем 21.09.2023, що, всупереч твердженням скаржника, свідчить про наступне схвалення правочину відповідачем.

85. Крім того, надані відповідачем до матеріалів справи Договір №030222р про виконання робіт від 03.02.2022, Додаток №1 від 03.02.2022 до Договору, Додаткова угода №1 від 21.03.2022 до Додатку №1 до Договору, в яких підписантом зі сторони відповідача зазначено генерального директора Авраменка Володимира Федоровича, не підписані зі сторони відповідача, таким чином він не може вважатися доказом набуття чи припинення обов`язків згідно його умов.

86. Що стосується тверджень скаржника про відсутність печатки на договорі та додатках, що підписані заступником генерального директора з маркетингу - Цомаєм Борисом Володимировичем, то колегія суддів зазначає наступне.

87. Згідно з частиною 1, 3 статті 58-1 Господарського кодексу України, в редакції Закону України № 1982-VIII від 23.03.2017 , який набрав чинності 19.07.2017, тобто до моменту виникнення спірних правовідносин, встановлено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

88. Отже, наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

89. Таким чином, законодавством не встановлено вимог щодо обов`язкової наявності печатки суб`єкта господарювання на первинних бухгалтерських документах, у тому числі печатки продавця та покупця на видатковій накладній про отримання товару.

90. Твердження апелянт, що на документах відсутня печатка відповідача, не спростовують висновок суду що ці правочини підписані уповноваженою особою.

91. Крім того, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності регулюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі - Положення).

92. Пунктом 2.4 вказаного Положення (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

93. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

94. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

95. Згідно з пунктом 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

96. Суд зазначає, що приписами ст. 237 Цивільного кодексу України визначається поняття та підстави представництва, відповідно до ч.ч 1, 3 якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

97. Представник від імені особи, яку він представляє, здійснює тільки певні юридичні дії внаслідок повноваження. Наявність у представника повноважень є обов`язковою умовою будь - якого представництва.

98. В даному випадку доведено наявність повноважень у заступника генерального директора з маркетингу - Цомая Бориса Володимировича на вчинення відповідних правочинів, відповідачем в подальшому вчинено дії, що підтверджують схвалення цього правочину, відтак твердження скаржника щодо цього є безпідставними, а висновки місцевого суду про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних - обґрунтованими та законними.

99. З наведених підстав також необґрунтованими є твердження скаржника, що суд жодним чином не обґрунтував хибність чи правильність доводів відповідача, належним чином не дослідив матеріали, які були надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, а лише послався на той факт, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/6021/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетфіш продакшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про стягнення 1900046,93 грн. і що відповідач сплатив цю суму після звернення до суду, тим самим, начебто, визнав існування у нього грошового боргу перед позивачем.

100. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

101. Предметом спору у справі №910/6021/23 було неналежне виконання відповідачем(ТОВ "АВК Конфекшінері") умов Договору про виконання робіт № 030222р від 03.02.2022 у частині оплати виконаних робіт, з огляду на що позивач просить суд стягнути 1 900 046,93 грн основного боргу.

102. В ухвалі суду про закриття провадження по справі №910/6021/23 встановлено, що 21.09.2023 та 06.10.2023 ТОВ «АВК Конфекшінері» сплатило на користь ТОВ «Кетфіш Продакшн» суму основної заборгованості в розмірі 1 900 046,93 грн та понесені суми судових витрат: судовий збір в розмірі 28 500,70 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 21.09.2023 та № від 06.10.2023.

103. За наведених обставин, з урахуванням поданих доказів сплати грошових коштів у розмірі 1 900 046,93 грн, враховуючи, що зазначені кошти були сплачені відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору у даній справі, у зв`язку із чим провадження у справі № 910/6021/23 підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

104. Таким чином, доводи відповідача про не дослідження місцевим судом матеріалів, які були надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, - не відповідають дійсності.

105. Суд апеляційної інстанції не вбачає порушення місцевим судом положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, вважає, що суд ухвалив оскаржуване судове рішення з дотриманням цієї норми процесуального права, з дотриманням правил про преюдицію, висновок суду в частині врахування обставин, встановлених господарським судом в іншій господарській справі, не суперечить висновкам Верховного Суду щодо правил преюдиції, викладеним у постанові від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16, а відповідач суб`єктивно на власний розсуд трактує положення ч. 4 ст. 75 ГПК України.

106. Відповідно до статті 210 ГПК України, що має назву "Дослідження доказів", суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів визначений у § 3 глави 6 Розділу ІІІ ГПК України.

107. Стаття 86 ГПК України, що має назву "Оцінка доказів", визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

108. Для кожного окремо взятого доказу законодавець установлює такі критерії оцінки як належність, допустимість та достовірність (статті 76-78 ГПК України); доказів у їх сукупності - вірогідність (стаття 79 ГПК України).

109. Тобто заключною стадією процесу доказування є дослідження та оцінка доказів судом. Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 369/6092/20 (провадження № 14-9цс23)).

110. Отже, поняття "дослідження доказів" та "оцінка доказів" не є тотожними за своїм змістом. Дослідження доказів виступає одним з етапів судового доказування, який передує оцінці доказів. Порушення правил оцінки доказів судом першої (апеляційної) інстанції може виражатися або в порушенні правил дослідження доказів, або в неправильній оцінці доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

111. У справі, що переглядаються, місцевий суд дослідив зібрані у справі докази та прийшов до обґрунтованого висновку, щодо протиправної поведінки відповідача - ТОВ «АВК Конфекшінері», яка полягає у оплаті виконаних робіт з порушенням обумовленого договором строку, що в силу статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

112. Колегія суддів наголошує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

113. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

114. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

115. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

116. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

117. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

118. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

119. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

120. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

121. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

122. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

123. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

124. З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позов щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

125. За таких обставин, колегією суддів апеляційної інстанції визнається правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю в частині.

126. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

127. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

128. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

129. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

130. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

131. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7777/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

132. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" відсутні.

Судові витрати

133. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

134. Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7777/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2024 після виходу з відпустки судді Яценко О.В.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв