ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/3763/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" в особі Миколаївської філії Державного підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (Адміністрація Миколаївського морського порту)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕОН ЕНЕРДЖІ"
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "ОРЕОН ЕНЕРДЖІ", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 199.407,81 грн, а також витрати зі сплати судового збору.

Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині оформлення податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавило позивача права на віднесення сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту у сумі 199.407,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.10.2024 з урахуванням малозначності справи №922/3763/24 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі була надіслана за місцезнаходженням відповідача, проте повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення "Відсутність адресата за вказаною адресою".

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17).

При цьому, виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22).

Враховуючи факт направлення судом ухвали про відкриття провадження у справі на дійсну адресу відповідача та повернення такої ухвали з відміткою поштового відділення "Відсутність адресата за вказаною адресою", суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі.

Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

На підставі заяви-приєднання від 15.01.2024 П "АМПУ" в особі Миколаївської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Миколаївського морського порту) приєдналося до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2024 №2-В-МИФ-24. Додатком до вказаної заяви визначений перелік об`єктів, EIC-коди точок комерційного обліку.

Згідно з умовами Договору постачання електричної енергії від 10.01.2024 №2-В-МИФ-24 (надалі - Договір), укладеного між ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (споживач) та ТОВ "ОРЕОН ЕНЕРДЖІ" (постачальник) постачальник постачає електричну енергію за кодом ДК 021:20-5 електрична енергія (товар) споживачу для забезпечення потреб споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (спожитої) електричної енергії в порядку та умовах, визначених цим Договором.

Ціна цього Договору складає 22.041.000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% 4.408.000,00 грн, разом ціна становить 26.449.200,00 грн з ПДВ (пункт 5.2. Договору).

У відповідності до пунктів 5.6., 5.7. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання сторонами щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з пунктом 5.10. оплата вартості спожитого товару за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання, в наступному порядку:

- до 10 числа розрахункового (поточного) місяця - платіж у розмірі не більше 30% вартості очікуваних заявлених договірних величин постачання електричної енергії в розрахунковому періоді;

- до 13 числа місяця наступного за розрахунковим місяцем - остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту в розрахунковому місяці.

Підпунктом 10 пункту 7.2. Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування до податкової накладної, складену в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку та строки, визначені законодавством України.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання представниками сторін та скріплення печатками, якщо такі є, у випадках, передбачених чинним законодавством України, і діє до припинення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 (пункт 13.1. Договору).

На виконання умов Договору відповідачем у лютому 2024 була поставлена електрична енергія відповідача в загальній кількості 349.417,00 кВт*год на суму 1.949.746,86 грн з ПДВ, про що свідчить акт приймання-передачі електричної енергії від 29.02.2024 №24.

Також відповідачем були виставлені позивачу рахунки на оплату від 06.02.2024 №3 на суму 753.300,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 125.550,00 грн та від 29.02.2024 №26 на суму 1.196.446,86 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 199.407.81 грн.

Вказаний Акт був повністю сплачений позивачем у відповідності до пункту 5.10. Договору на підставі виставлених рахунків на оплату, про що свідчать платіжні інструкції від 09.02.2024 №141 на суму 753.300,00 грн з ПДВ (передоплата) та від 21.03.2024 №256 на суму 1.196.446,86 грн з ПДВ (остаточний розрахунок).

Листом від 23.04.2024 №508/18-03-02/Вих позивач звернувся до відповідача, в якому запропонував останньому зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином оформлену податкову накладну на суму 1.196.446,86 грн, в т.ч. 199.407,81 грн ПДВ.

В подальшому позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 24.07.2024 №966/18-03-02/Вих, в якій запропонував ТОВ "ОРЕОН ЕНЕРДЖІ" вжити заходів щодо реєстрації податкової накладної на загальну суму 1.196.446,86 грн або перерахувати збитки в сумі не отриманого податкового кредиту - 199.407,81 грн. Натомість відповідач відповіді на претензію позивача не надав.

Як зазначає позивач, на теперішній час обов`язок щодо реєстрації податкової накладної відповідачем не виконаний.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями частини другої статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Враховуючи викладене вище, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем у лютому 2024 була поставлена електрична енергія відповідача в загальній кількості 349.417,00кВт*год на суму 1.949.746,86 грн з ПДВ, про що свідчить акт приймання-передачі електричної енергії від 29.02.2024 №24.

Вказаний Акт був повністю сплачений відповідачем у відповідності до пункту 5.10. Договору на підставі виставлених рахунків на оплату, про що свідчать платіжні інструкції від 09.02.2024 №141 на суму 753.300,00 грн з ПДВ (передоплата) та від 21.03.2024 №256 на суму 1.196.446,86 грн з ПДВ (остаточний розрахунок).

Формування у позивача податкового кредиту з податку на додану вартість було би можливим, якщо відповідач зареєстрував би податкову накладну із господарської операції за Договором. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачем були зареєстровані податкові накладні у порядку та строки, що визначені ПК України.

Отже, оскільки відповідачем не виконано вимог статті 201 ПК України, позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 199.407,81 грн.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

За приписами частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до пункту 9.5. Договору у разі ненадання постачальником зареєстрованої податкової наклданої/розрахунку коригування податкової накладної або реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН з порушенням та у строки, що перевищують строки, визначені ПК України, та у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної у зв`язку з чим споживач втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, постачальник, за першою вимогою споживача, протягом 7 календарних днів з дня отримання такої вимоги сплачується споживачу штраф у розмірі податкового кредиту, право на який втрачено.

Наведені вище норми права та встановлені судом обставини, а саме факт невиконання відповідачем зобов`яання за Договором в частині реєстрації податкової накладної в ЄРПН, свідчить про правомірність нарахування відповідачу штрафу в розмірі 199.407,81 грн.

Суд зазначає, що в постанові від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що належним способом захисту для суб`єкта господарювання, який втратив право на зменшення податкового зобов`язання внаслідок порушення контрагентом постачальником товару вимог щодо належної реєстрації податкових накладних, може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення обов`язку за договором щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Так, підставою для відшкодування збитків відповідно до частини першої статті 611 ЦК України та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання. Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Отже, зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач не виконав вимог ПК України, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 199.407,81 грн.

За цих обставин суд дійшов висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні і неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливістю зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача.

З урахуванням вказаного суд виснує, що позивачем доведена обставина наявності усіх елементів складу господарського правопорушення у діях (бездіяльності) відповідача, натомість відповідачем на спростування цих обставин жодного доказу суду не подано, а також не доведено суду обставини відсутності його вини у спірних правовідносинах та підстав для зменшення розміру збитків згідно зі статтею 624 ЦК України.

Схожий висновок був викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.01.2023 року у cправі №904/72/22, в межах якої розглядався аналогічний спір.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 199.407,81 грн збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2.422,40 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕОН ЕНЕРДЖІ" (Україна, 63408, Харківська обл., Чугуївський р-н, м. Зміїв, вул. Лиманська, буд. 15, корп. А, ) на користь Державного підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (Україна, 01135, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 14, ) в особі Миколаївської філії Державного підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (Україна, 54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23, код ЄДРПОУ ВП 38728444) збитки в розмірі 199.407,81 грн, а також витрати зі сплати судового збору 2.422,40 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "12" грудня 2024 р.

Суддя Н.С. Добреля