ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. Справа №910/7613/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від позивача: Кондратов М.І.

від відповідача: Михалевич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 (повний текст складено 23.10.2024)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 (повний текст складено 08.11.2024)

у справі №910/7613/24 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення заборгованості у розмірі 489 451,87 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") заборгованості у розмірі 489 451,87 грн, з яких: 109 905,51 грн - заборгованість з виплати дивідендів за 2018 рік, 44 701,45 грн - інфляційні втрати, 8 509,40 грн - три проценти річних, нараховані на заборгованість з виплати дивідендів за 2018 рік, 218 623,10 грн - заборгованість з виплати частини чистого прибутку за 2020 рік, 88 305,87 грн - інфляційні втрати, 19 406,54 грн - три проценти річних, заборгованість з виплати частини чистого прибутку за 2020 рік.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення дивідендів за 2018 рік, позивач зазначив, що відповідач, у порушення норм законодавства, належним чином не виконав зобов`язання з виплати позивачу, як акціонеру ПАТ "Укрнафта", суми дивідендів у розмірі 109 905,51 грн. Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на відповідну суму дивідендів за 2018 рік. Позовні вимоги в частині стягнення частини чистого прибутку за 2020 рік мотивовані тим, що у відповідача, в силу вимог закону, виник обов`язок перед позивачем зі сплати частини чистого прибутку, відповідно до кількості належних позивачу акцій. Втім, відповідач свого обов`язку не виконав, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 218 623,10 грн, а також нараховані на таку суму три проценти річних та інфляційні втрати.

Крім того, до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив суд стягнути з ПАТ "Укрнафта" витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 77 000,00 грн.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №910/7613/24 позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 109 905,51 грн заборгованості з виплати дивідендів за 2018 рік, 44 701,45 грн інфляційних втрат, 8 509,40 грн трьох процентів річних, 218 623,10 грн заборгованості з виплати частини чистого прибутку, 19 406,54 грн трьох процентів річних, 88 305,87 грн інфляційних втрат, а також 7 341,78 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем обов`язку з виплати акціонерам дивідендів за 2018 рік, у визначених рішенням загальних зборів акціонерів від 18.05.2021 розмірі та статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" строк, свідчить про порушення прав акціонерів ПАТ "Укрнафта" на отримання прибутку акціонерного товариства. У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в частині стягнення з відповідача 109 905,51 грн дивідендів за 2018 рік. Також, місцевий господарський суд погодився з наданим позивачем розрахунком частини чистого прибутку за 2020 рік, що підлягає стягненню з ПАТ "Укрнафта" на користь позивача у розмірі 218 623,10 грн (3300 акцій * 70, 8545 грн - (5% ПДФО) - (1,5 % військовий збір). При цьому, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цих частинах підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 заяву ОСОБА_2 про ухвалення додатково рішення щодо розподілу судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 25 000,00 грн витрат на надання правової допомоги.

Ухвалюючи додаткове рішення місцевий господарський суд, дослідивши питання відповідності розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у даній справі, враховуючи, що спір відноситься до малозначних, дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу до 25 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Укрнафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без повного врахування обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, ПАТ "Укрнафта" акцентує увагу на тому, що воно тричі, а саме: 23.12.2021, 29.12.2021 та 11.02.2022, перераховувало на рахунок Національного депозитарію України кошти для виплати акціонерам товариства дивідендів за 2018 рік, однак Національний депозитарій України повертав вказані кошти на рахунок відповідача з одних і тих самих підстав: розпорядження про виплату дивідендів містить інформацію про виплату частками та не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску.

Також, скаржник зауважує, що саме такі протиправні дії Національного депозитарію України обумовили обставини, за яких товариство з об`єктивних причин не змогло забезпечити виплату дивідендів за 2018 рік своїм акціонерам, у тому числі і позивачу.

Таким чином, за доводами скаржника, ПАТ "Укрнафта" здійснило всі передбачені законом дії для забезпечення виплати дивідендів своїм акціонерам, тобто вжило всіх залежних від нього заходів для належного виконання вказаного зобов`язання, тому не може нести відповідальності за прострочення виплати дивідендів.

Крім того, ПАТ "Укрнафта" зазначає, що посилання позивача на вимоги статті 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", як підстави для виплати частини чистого прибутку від діяльності товариства, не є такими, що ґрунтуються на нормах Конституції України, оскільки норми статті 21 вищенаведеного Закону не тільки не відповідають положенням Закону України "Про акціонерні товариства", як спеціального нормативного акта, а й суперечать та не узгоджуються з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який є основою для побудови даних правовідносин.

Також скаржник зауважує, що лише за наслідками розподілу прибутку ПАТ "Укрнафта" та сплати першочергових платежів, якими, зокрема, є податкові зобов`язання, товариство має право прийняти рішення про розподіл чистого прибутку з зазначенням конкретної грошової суми, яка буде спрямована на виплату акціонерам. Проте, зі змісту рішення загальних зборів ПАТ "Укрнафта" від 18.05.2021 не вбачається волевиявлення товариства на розподіл саме чистого прибутку та спрямування частини чистого прибутку для виплати акціонерам або ж для виплати та розподілу дивідендів між акціонерами.

Відповідач вказує, що право акціонерів на розподіл прибутку не є тотожним праву на отримання дивідендів та тим більше не свідчить та не може свідчити про право акціонерів на отримання частини чистого прибутку безпосередньо.

Також не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Укрнафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, залишити без розгляду.

Так, ПАТ "Укрнафта" посилається на те, що додаткове рішення ухвалено без врахування обставин справи, а також з порушенням норм процесуального права.

На переконання відповідача, позивачем не надано суду, до закінчення судових дебатів у справі, доказів що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу. А також позивачем, до закінчення судових дебатів у справі, не зроблено заяву, зокрема, у письмових заявах, клопотаннях або усних заявах, про неможливість подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на правову допомогу та вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" у справі №910/7613/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №910/7613/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.12.2024. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7613/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 05.12.2024.

25.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7613/24.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 29.11.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24. Об`єднано апеляційні скарги ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 та на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 справі №910/7613/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.12.2024. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до10.12.2024.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

05.12.2024, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24, в якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Так, позивач вважає, що є абсолютно безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи посилання апелянта на нібито порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ухвалення додаткового рішення у даній справі. Місцевим господарським судом правильно вирішена справа, дотримані норми матеріального та процесуального права, враховані відповідні правові позиції Верховного Суду, зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що стосується розподілу судових витрат, надані відповіді на всі аргументи та доводи сторін та ухвалено законне та обґрунтоване додаткове рішення у справі.

09.12.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 справі №910/7613/24, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві ОСОБА_2 зауважує, що доводи апелянта є надуманими та зводяться лише до власного тлумачення ним норм матеріального та процесуального права і фактично надання ним лише його пояснень, яким судом вже надана відповідна належна правова оцінка. Рішення місцевого господарського суду повністю ґрунтується на нормах закону та відповідає останнім правовим висновкам Верховного Суду.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 11.12.2024 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримав з викладених у них підстав та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив суд апеляційної інстанції відмовити у їх задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ПАТ "Укрнафта", згідно з пунктами 1.1, 1.3 статуту товариства в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 (протокол №29) (далі - Статут), засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93, з подальшою, відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011, зміною типу і назви товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на ПАТ "Укрнафта".

Відповідно до пункту 3.1 Статуту акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, відповідно до положень цього Статуту та вимог чинного законодавства України.

За змістом пункту 3.2 Статуту, кожною простою акцією ПАТ "Укрнафта" її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право, зокрема, на отримання дивідендів.

Статутний капітал ПАТ "Укрнафта" становить 13 557 127,50 грн. Статутний капітал поділено на 54 228 510 простих іменних акцій номінальною вартістю 25 копійок (пункти 5.1, 5,2 Статуту).

Згідно з пунктами 6.1, 6.16 Статуту акція ПАТ "Укрнафта" посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства. Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Пунктом 6.17 Статуту встановлено, що облік прав власності на акції товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України.

Відповідно до пункту 6.18 Статуту дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Як вбачається з загальнодоступних джерел та не заперечується відповідачем, Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (частка держави у статутному капіталі якого становить 100%) належить 27 114 256 акцій відповідача, а саме: 50% плюс 1 акція.

Тобто, відповідач у справі входить до числа господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100%.

Загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрнафта", що відбулися 18.05.2021 з питання розподілу прибутку ПАТ "Укрнафта" за 2018 рік, прийнято рішення про затвердження розміру та порядку розподілу прибутку ПАТ "Укрнафта" за 2018 рік, відповідно до якого: на виплату дивідендів за простими акціями направлено частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн, що складає 30% чистого прибутку відповідача за 2018 рік; решту чистого прибутку за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направлено на покриття накопиченого збитку. Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 просту акцію, затверджено в розмірі 35,62 грн.

Рішеннями Наглядової ради ПАТ "Укрнафта", оформленими протоколом від 27.05.2021 №9/21 визначено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021.

Виплата дивідендів здійснюється через депозитарну систему України з 15.06.2021 до 17.11.2021. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу відбувається пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови їх виплати однакові для всіх власників акцій одного типу та класу, зокрема, умови щодо строків, способу та суми. Виплата дивідендів здійснюється виключно грошовими коштами, шляхом виплати всієї суми дивідендів у повному обсязі або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на їх отримання, по мірі надходження коштів на рахунок ПАТ "Укрнафта" в межах встановленого строку виплати дивідендів. Витрати, які виникають через необхідність перерахування дивідендів (сплата податків, зборів тощо), проводиться за рахунок суми нарахованих дивідендів, призначених до виплати відповідній особі, яка має право на їх отримання.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, в частині стягнення дивідендів за 2018 рік, зазначив, що відповідач у порушення норм законодавства належним чином не виконав зобов`язання з виплати позивачу, як акціонеру ПАТ "Укрнафта", відповідної суми дивідендів у розмірі 109 905,51 грн. Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на вищенаведену суму дивідендів за 2018 рік.

Так, 18.05.2021 загальні збори ПАТ "Укрнафта" щодо тринадцятого питання порядку денного зборів прийняли рішення такого змісту: "Оскільки товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 01.05.2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Таким чином, загальні збори акціонерів, до виключної компетенції яких належить розподіл прибутку ПАТ "Укрнафта", вирішили розподілити прибуток відповідача у спосіб, запропонований Наглядовою радою - відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Позовні вимоги в частині стягнення частини чистого прибутку за 2020 рік обґрунтовані тим, що у відповідача, в силу вимог абзацу 2 пункту 21 "Про Державний бюджет України на 2021 рік", виник обов`язок перед позивачем зі сплати частини чистого прибутку, відповідно до кількості належних позивачу акцій. Втім відповідач свого обов`язку не виконав, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення частину чистого прибутку у за 2020 рік у розмірі 218 623,10 грн, а також нараховані на таку суму три проценти річних та інфляційні втрати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 152 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера-власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" акція - це іменний цінний папір, що посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені ЦК України, цим Законом та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Пунктом 2 частини 1 статті 116 ЦК України встановлено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

За приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством; 2) отримання дивідендів; 3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; 4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу. ПАТ "Укрнафта" виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно з пунктами 12, 15, 27 частини 2 статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів згідно з законом та/або статутом товариства.

Пунктом 6.18 Статуту встановлено, що дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада ПАТ "Укрнафта" встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради ПАТ "Укрнафта", передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою ПАТ "Укрнафта" (пункт 6.20 Статуту).

Пунктами 6.21, 6.22 Статуту передбачено, що ПАТ "Укрнафта" в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати. Для кожної виплати дивідендів наглядова рада ПАТ "Укрнафта" встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строки їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, не може передувати даті прийняття рішення про виплату дивідендів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління ПАТ "Укрнафта" - загальними зборами. Прийняття такого рішення належить до виключної компетенції загальних зборів відповідача.

Таким чином, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Водночас, суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати, лише у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням. В іншому випадку дії суду призведуть до втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №910/12317/18, від 02.02.2023 у справі №910/10164/21.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, ПАТ "Укрнафта" взяло на себе грошове зобов`язання здійснити виплату акціонерам дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрнафта" у 2018 році у визначених наглядовою радою відповідача порядку та строки, тобто щодо виплати дивідендів за 2018 рік - у розмірі 35,62 грн за 1 (одну) акцію у строк до 17.11.2021, що підтверджується рішенням засідання наглядової ради ПАТ "Укрнафта", оформленим протоколом від 27.05.2021 №9/21 з додатками.

При цьому, з прийняттям акціонерним товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником (акціонером) у акціонерного товариства виникає обов`язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов у встановлений у рішенні загальних зборів строк. Акціонер не зобов`язаний звертатись до товариства із заявою про виплату дивідендів, оскільки положеннями чинного законодавства такого обов`язку не встановлено.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №910/15324/19 та від 17.01.2018 у справі №910/11316/17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, як акціонер ПАТ "Укрнафта", виходячи з кількості належних йому акцій, має право на виплату дивідендів за 2018 рік у розмірі 109 905,51 грн (3300 акцій х 35,62 грн - 7 640,49 грн (5% ПДФО та 1,5% військовий збір).

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, не зважаючи на наявний у відповідача обов`язок, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформленого протоколом від 18.05.2021 №31, з виплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у строк з 15.06.2021 до 17.11.2021 виконано не було, доказів зворотного суду під час розгляду справи не надано.

У той час, як невиконання відповідачем обов`язку з виплати акціонерам дивідендів за 2018 рік, у визначених рішенням загальних зборів акціонерів від 18.05.2021 розмірі та статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" строк свідчить про порушення прав акціонерів ПАТ "Укрнафта" на отримання прибутку акціонерного товариства.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення на його користь дивідендів за результатами діяльності ПАТ "Укрнафта" у 2018 році у сумі 109 905,51 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості з виплати частини чистого прибутку ПАТ "Укрнафта" за 2020 рік судова колегія зазначає таке.

Як зазначалось вище, 18.05.2021 відбулися загальні збори акціонерів ПАТ "Укрнафта", скликані відповідно до рішення його наглядової ради від 25.03.2021. Прийняті загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрнафта" рішення оформлені протоколом №31.

За результатами загальних зборів вирішено, зокрема, питання №13 порядку денного: "Розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення про виплату дивідендів та затвердження розміру річних дивідендів Товариства". По питанню №13 порядку денного загальними зборами простою більшістю голосів акціонерів, що склала 99,963% від кворуму, прийнято рішення: "Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Позивач є акціонером ПАТ "Укрнафта" та власником 3300 простих іменних акцій ПАТ "Укрнафта", що підтверджується обмеженими виписками про стан рахунків в цінних паперах станом на 14.06.2021.

Згідно з абзацом 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

На суму несвоєчасно сплачених коштів (частини чистого прибутку) до державного бюджету контролюючими органами нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Таким чином, вказаним законом України передбачено, що господарські товариства, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку.

Відповідач не заперечував, що рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, не приймалося.

Таким чином, право вимагати сплати частини чистого прибутку мають акціонери (учасники) господарського товариства, які обліковуються в реєстрі акціонерів (учасників) станом на кінець робочого дня 1 липня.

При цьому, рішенням загальних зборів ПАТ "Укрнафта", оформленого протоколом від 18.05.2021 №13, вирішено по питанню №13 порядку денного, що у зв`язку з неприйняттям ПАТ "Укрнафта" рішення про виплату дивідендів до 01.05.2021, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація конституційних прав та свобод фізичними та юридичними особами здійснюється в порядку, встановленому положеннями спеціального законодавства, яке регулює конкретну сферу правовідносин у суспільстві.

У даному випадку саме Закону України "Про акціонерні товариства" містить спеціальні норми, які встановлюють спосіб та порядок здійснення акціонерами на управління акціонерним товариством, розподіл прибутку, отримання дивідендів тощо.

Відповідно до положень вказаного Закону реалізація акціонерами права на отримання дивідендів за простими акціями можлива лише в разі прийняття рішення загальними зборами акціонерів про їх виплату. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією загальних зборів.

При цьому, саме загальні збори ПАТ "Укрнафта", в межах наданих їм повноважень, прийняли рішення від 18.05.2021, визначивши спосіб розпорядження прибутком цієї юридичної особи в порядку, встановленому статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

З огляду на наведене, позивач як акціонер ПАТ "Укрнафта" має право на частину чистого прибутку, відповідно до кількості належних йому акцій, що розрахована відповідачем в рахунок погашення грошового зобов`язання по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік до державного бюджету, на підставі абзацу 2 статті 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік".

Зокрема, 26.05.2021 на підставі та на виконання рішення загальних зборів акціонерів від 18.05.2021 (протокол від 18.05.2021 №31) та рішення правління ПАТ "Укрнафта" від 20.05.2021 (протокол від 20.05.2021 №6/1), відповідач склав та направив поштовим повідомленням на адресу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік, на підставі якого було задекларовано до сплати 1 921 167 072, 00 грн частини чистого прибутку, розрахованого на пакет акцій НАК "Нафтогаз України" в статутному фонді ПАТ "Укрнафта".

Відтак, відповідач визначив частину чистого прибутку за 2020 рік, що підлягає сплаті на частку НАК "Нафтогаз України" до державного бюджету з розрахунку 90% чистого прибутку за 2020 рік (мінімальний розмір, визначений абзацом 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік").

Отже, частка чистого прибутку за 2020 рік, належна до виплати на одну акцію, складає 70,8545 грн. (1 921 167 072, 00 грн/27 114 256 акцій, що належить НАК "Нафтогаз України" в статутному капіталі ПАТ "Укрнафта").

Відповідно до абзацу 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" частина чистого прибутку має бути сплачена до 1 липня року, що настає за звітним.

Доказів виплати позивачу, як акціонеру ПАТ "Укрнафта", частини чистого прибутку до 01.07.2021 матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що питання виплати акціонерам частини чистого прибутку не врегульовано законодавством, не може бути підставою для невиконання вимог Закону та порушення прав позивача.

Відповідач з метою отримання роз`яснення щодо порядку та умов виконання статті 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" звертався до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в листі якої від 02.08.2021 №3439/1 зазначено: "Таким чином, оскільки ПАТ "Укрнафта" не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди товариством не нараховуються, прибуток має розподілятися відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Сплата частини чистого прибутку відповідно до ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" через депозитарну систему України не здійснюється".

Таким чином, з наведеного листа не вбачається беззаперечний висновок про відсутність можливості здійснювати виплати, які передбачені "іншим акціонерам" в порядку виконання прямої норми абзацу 2 пункту 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

При цьому, обов`язок відповідача щодо сплати акціонерам заявленої суми прямо виникає з акта законодавства, а саме - абзацу 2 пункту 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.08.2023 у справі №910/9326/22 (пункт 5.22) доводи скаржника про те, що ні стаття 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", а ні інший закон, не врегульовує порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку є необґрунтованими з огляду на те, що такий порядок встановлений рішенням загальних зборів від 18.05.2021 №31 та статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

З огляду на наведене, колегія суддів, як і суд першої інстанції, погоджується з наданим позивачем розрахунком частини чистого прибутку за 2020 рік, що підлягає стягненню з ПАТ "Укрнафта" на користь позивача у розмірі 218 623,10 грн (3300 акцій * 70,8545 грн - (5% ПДФО) - (1,5 % військовий збір).

Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо виплати дивідендів за 2018 рік - з 18.11.2021 позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 44 701,45 грн та три проценти річних в сумі 8 509,40 грн.

Також, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо виплати частини чистого прибутку за 2020 рік починаючи з 02.07.2021 позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 88 305,87 грн та три проценти річних в сумі 19 406,54 грн.

За приписами частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання", а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Таким чином, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення і трьох процентів річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цих частинах підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

З огляду на наведене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина 1 статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтовний розмір понесених судових витрат при розгляді даного спору складає 75 000,00 грн.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 10.06.2024 між адвокатом Кондратовим Миколою Івановичем та ОСОБА_2. укладено договір про надання правової/правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу, а клієнт зобов`язався оплатити адвокату винагороду за надану допомогу.

Представник позивача, який приймав участь у справі - Кондратов М.І. є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 10.07.2010 №ЧН№000963/2).

Виконані роботи адвокатом Кондратовим М.І. викладені в деталізованому розрахунку витрати на правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

У той же час, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7520/20 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо наявності правових підстав для залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу заявлявся позивачем в позовній заяві. При цьому, позивачем зазначено, що витрати на правничу допомогу будуть підтверджені відповідними доказами, будуть уточнені та можуть бути збільшені під час слухання справи. Крім того, докази про розподіл судових витрат надсилалася до суду засобами поштового зв`язку - 14.10.2024, про що свідчить відповідний поштовий конверт. Таким чином, вимоги частини 8 статті 129 ГПК України, позивачем не порушено.

Таким чином, дослідивши питання відповідності розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у даній справі, враховуючи, що спір відноситься до малозначних, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо можливості зменшення розмір заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційних скарг взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову та часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі №910/7613/24.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги ПАТ "Укрнафта" задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №910/7613/24, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №910/7613/24 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/7613/24 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №910/7613/24 покласти на Публічне акціонерне товариства "Укрнафта".

5. Матеріали справи №910/7613/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 18.12.2024.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська