РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2024Справа №910/10625/24

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Головного управління Національної поліції в Київській області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - 1. ОСОБА_1 та 2. Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

про стягнення відшкодування шкоди у розмірі 26 235,05 грн,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення відшкодування шкоди у розмірі 26 235,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №93929а2ц від 28.01.2022 та внаслідок настання 09.01.2023 дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування у розмірі 154 735,05 грн власнику автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія." на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208872791, тому ПАТ "УТСК" виплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 115 064,66 грн, а рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/18095/23 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" страхове відшкодування в частині 13 435,34 грн.

На думку позивача, в іншій частині - у розмірі 26 235,05 грн збиток підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки водій автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 на момент настання спірної дорожньо-транспортної пригоди працював у Головному управлінні Національної поліції в Київській області та виконував трудові обов`язки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 відкрито провадження у справі №910/10625/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); залучено до участі у розгляді даної справи ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача; визначено учасникам справи строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

16.09.2024 через систему "Електронний суд" від Головного управління Національної поліції в Київській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що Головне управління Національної поліції в Київській області є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджету, а відтак в разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу завданої шкоди органом державної влади (посадовою чи службовою особою), відшкодувати йому таку шкоду повинна держава за рахунок Державної казначейської служби України. У змісті відзиву на позов відповідачем викладено клопотання про залучення до розгляду справи Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

16.09.2024 через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що власником транспортного засобу Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату спірної дорожньо-транспортної пригоди було Головне управління Національної поліції в Київській області, а за спричинену поліцейським шкоду відповідальність має нести його роботодавець, тому, на думку позивача, належним відповідачем у справі, до якого має бути звернута матеріально-правова вимога є Головне управління Національної поліції в Київській області, яке є юридичною особою і може бути стороною у цивільному процесі. Також, позивач вказує, що висновки про те, що належним відповідачем у спорах щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП за участю службового автомобіля поліції, є органом державної влади (посадовою чи службовою особою), у даному випадку - ГУНП в Київській області, викладені також у постановах Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №760/10402/16-ц (провадження №61-1184св17) та від 10.11.2021 у справі №524/8803/19 (провадження №61-14690св21). Отже проти залучення до участі у справі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області в якості відповідача позивач заперечував.

В свою чергу відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Так, пунктом 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №910/10625/24 встановлено Головному управлінню Національної поліції в Київській області строк на подання заперечень на відповідь на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Примірник відповіді на відзив був доставлений до електронного кабінету Головного управління Національної поліції в Київській області 16.09.2024 о 11 год. 14 хв., що підтверджується Квитанцією №1689994 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, Головне управління Національної поліції в Київській області вправі було подати заперечення на відповідь на відзив у строк до 23.09.2024 включно (згідно ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній день 5-денного строку на подання заперечень припадав на вихідний день - 21.09.2024 - суботу).

Крім того, ОСОБА_1 також не скористався своїм правом на подання пояснень по суті спору, хоча про розгляд справи №910/10625/24 був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу місця проживання (встановлену у постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №761/2256/23) ухвали суду від 04.09.2024.

Однак поштове відправлення №068 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 27.09.2024 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 16.09.2024 на відповідному конверті.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що ухвала суду від 04.09.2024 є такою, що вручена ОСОБА_1 16.09.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; запропоновано залученій третій особі у строк протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо позову та / або відзиву, складені з урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України, з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

31.10.2024 через систему "Електронний суд" від Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області надійшли пояснення, в яких третя особа-2 вказує, що не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Також Головне управління Казначейства є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади, тобто виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Крім того, Головне управління Казначейства вказує, що жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало.

Отже, відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив та третя особа-1 своїм правом на подання пояснень у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористались, відтак справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

28.01.2022 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №93929а2ц (надалі -Договір), предметом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, зокрема автомобілем Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП).

09.01.2023 о 08 год. 45 хв. біля будинку 48 по пр. Перемоги у м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме: водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Skoda Octavia не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Nissan, який рухався попереду, що призвело до утворення механічних пошкоджень на транспортних засобах з матеріальними збитками.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №761/2256/23.

На підставі страхового акта №ARX3536019 від 23.01.2023 у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, рахунку №х5633880 від 19.01.2023, виставленого ТОВ "Кий Авто", та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів в розмірі 154 735,05 грн на рахунок страхувальника.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , набуло право вимоги в частині коштів у розмірі 154 735,05 грн.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/208872791 з встановленим розміром страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 130 000,00 грн, франшизи - 1 500,00 грн.

У листопаді 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 128 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/18095/23 позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" суму страхового відшкодування у розмірі 13 435,34 грн; провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" суми страхового відшкодування у розмірі 115 064,66 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також в межах справи №910/18095/23 судом було встановлено, що:

1) вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 154 735,05 грн;

2) у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", як у страховика за полісом №АР/208872791, наявний обов`язок відшкодувати Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині 128 500,00 грн.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Так, остаточним судовим рішенням - рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/18095/23 встановлено розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті спірної ДТП, який становить 154 735,05 грн, а також наявність у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" обов`язку відшкодувати Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині суми 128 500,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", що в іншій частині шкода у розмір 26 235,05 грн (154 735,05 грн вартості відновлювального ремонту - 128 500,00 грн, які підлягають відшкодуванню страховиком за полісом) підлягає відшкодуванню Головним управлінням Національної поліції в Київській області, оскільки винний у настанні ДТП водій автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 на момент настання спірної дорожньо-транспортної пригоди працював у Головному управлінні Національної поліції в Київській області, та виконував трудові обов`язки.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов`язань. Ці правовідносини регулюються Главою 82 Цивільного кодексу України.

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України.

Однак, статтею ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У даній справі позивач вказує, що збитки були завдані протиправною дією службової особи Головного управління Національної поліції в Київській області при виконанні ним своїх службових обов`язків, а відтак позивач повинен довести наявність таких елементів складу господарського правопорушення, як порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками.

Перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції в Київській області станом на дату настання ДТП встановлене Шевченківським районним судом міста Києва у постанові від 27.01.2023 у справі №761/2256/23 та не заперечувалось відповідачем у відзиві.

Із аналізу наведених приписів законодавства вбачається, що держава відповідає за шкоду, задану саме незаконними (неправомірними) діями службової особи.

Факт неправомірних дій ОСОБА_1 , що мали своїм наслідком завдання автомобілю Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , збитків, встановлений постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №761/2256/23, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розмір завданих збитків автомобілю Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , право вимоги відшкодування яких перейшло до позивача внаслідок виплати ним страхового відшкодування страхувальнику за Договором, - 154 735,05 грн встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/18095/23, яким також встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", як страховик за полісом №АР/208872791, має обов`язок із відшкодування частини збитків у сумі 128 500,00 грн.

Причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками та протиправною поведінкою полягає у тому, що ОСОБА_1 було порушено п.п. п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого було спричинено ДТП, у результаті якої завдано матеріальної шкоди автомобілю Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 154 735,05 грн.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналогічні висновки щодо застосування положень ст.ст. 1187, 1191 Цивільного кодексу України при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наведені в пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

Як зазначає позивач, станом на дату настання ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції в Київській області та виконував свої службові обов`язки, що відповідачем не заперечувалось у відзиві.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

За змістом частини другої статті 2 Цивільного кодексу України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). За змістом статті 173 Цивільного кодексу України, яка має назву "Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад", у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

З огляду на вказані приписи Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка самої держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (див. постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.02.2022 у справі №910/6175/19, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Отже, помилковим є розмежування відповідальності держави як боржника у деліктних правовідносинах щодо відшкодування завданої нею шкоди у розмірі, підтвердженому в судовому рішенні, та відповідальності органу державної влади, який це рішення виконує. Органи державної влади, зокрема органи поліції і ДКС України, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Тому те, що позивач вказав відповідачем за вимогою про відшкодування шкоди конкретний орган державної влади - Головне управління Національної поліції в Київській області - не означає, що у спірних правовідносинах суб`єктом відповідальності є не держава, а саме певний її орган. Інакше кажучи, у спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів як відповідача, а не суб`єкт владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц.

Спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України, оскільки, з огляду на положення статей 2, 170 Цивільного кодексу України та частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через Головне управління Національної поліції в Київській області (дії службового особи якого призвели до стягнення спірних коштів).

За таких обставин позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" підлягає задоволенню повністю, а з Державного бюджету України підлягає стягненню відшкодування шкоди у розмірі 26 235,05 грн.

Щодо розподілу витрат позивача на оплату судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" заявлено вимогу майнового характеру - про стягнення коштів у розмірі 26 235,05 грн.

В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У відповідності до наведених приписів закону за подання до господарського суду даної позовної заяви Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" повинне було сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 грн х 0,8).

В той же час, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" за звернення до господарського суду із майновою вимогою про стягнення коштів у розмірі 26 235,05 грн сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1079945 від 22.08.2024.

Тобто позивачем при зверненні до суду із даним позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, судовий збір у сумі 605,60 грн не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/10625/24 та може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС".

Щодо судового збору, який підлягав сплаті позивачем за звернення до суду із даним позовом, - 2 422,40 грн, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в цій частині покладається на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.cт. 2, 13, 74, 76, 79, 80, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) відшкодування збитків у розмірі 26 235 (двадцять шість тисяч двісті тридцять п`ять) грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 13.12.2024.

Суддя Р.В. Бойко