ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" листопада 2024 р. Cправа №902/1016/24

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:

представника позивача: Романюка Р.Г. (ордер серії АІ №1721013 від 09.10.2024),

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Маленко Олени Миколаївни, м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Сінгаєвської Альони Сергіївни, с.Агрономічне Вінницького району Вінницької області

про стягнення 808500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі, стислий виклад позицій сторін.

Фізична особа-підприємець Маленко Олена Миколаївна звернулась до Фізичної особи-підприємця Сінгаєвської Альони Сергіївни про стягнення 808500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів, сплачених відповідачу згідно з платіжними дорученнями №5 від 16.08.2021, №6 від 16.08.2021, №9 від 14.09.2021, №13 від 29.09.2021, №15 від 11.10.2021, №16 від 21.10.2021, №16 від 28.10.2021, №19 від 10.11.2021, №23 від 06.12.2021, №24 від 14.12.2021 та №26 від 24.12.2021.

Ухвалою суду від 01.10.2024 відкрито провадження у справі №902/1016/24, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.10.2024.

За наслідками слухання справи, 22.10.2024, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/1016/24 до судового розгляду по суті на 26.11.2024.

На визначену судом дату, 26.11.2024, з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відтиском штемпелю вихідної кореспонденції суду про направлення ухвали від 22.10.2024 на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вих. канц. суду №1пр. від 28.10.2024).

Натомість поштове повідомлення (лист з ухвалою суду від 22.10.2024) відповідно до трекінгу поштових відправлень АТ "Укрпошта" було повернуто оператором поштового зв`язку з підстав "Закінчення встановленого терміну зберігання".

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Враховуючи викладене є достатні підстави вважати, що судом вжито належних заходів до повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи. Слід зауважити, що відповідно до положень ч.3 ст.202 ГПК України, неявка в судове засідання учасників справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки є підставою розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

В судовому засіданні, 26.11.2024, представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до положень ч.2 ст.178 ГПК України, судом вирішено спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, які встановив суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до наявних у справі платіжних доручень (а.с.17-22), позивачем у період з 16.08.2021 по 24.12.2021 було перераховано відповідачу на його банківський рахунок "НОМЕР_3" грошові кошти за товар на загальну суму 808500,00 грн, а саме:

- 16.08.2021 перераховано 240000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5 від 16.08.2021 з призначенням платежу "Оплата рахунку №62 від 16 серпня 2021...";

- 16.08.2021 перераховано 160000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6 від 16.08.2021 з призначенням платежу "Оплата рахунку №63 від 16 серпня 2021...";

- 14.09.2021 перераховано 50000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9 від 14.09.2021 з призначенням платежу "Оплата рахунку за рукавички";

- 29.09.2021 перераховано 85000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13 від 29.09.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 11.10.2021 перераховано 40000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №15 від 11.10.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 21.10.2021 перераховано 25000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16 від 21.10.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 28.10.2021 перераховано 50000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16 від 28.10.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 10.11.2021 перераховано 16500 грн, що підтверджується платіжним дорученням №19 від 10.11.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 06.12.2021 перераховано 22000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23 від 06.12.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 14.12.2021 перераховано 60000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №24 від 14.12.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички";

- 24.12.2021 перераховано 60000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26 від 24.12.2021 з призначенням платежу "Оплата за рукавички".

05.08.2024 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів б/н від 02.08.2024 (а.с.23), в якій просив протягом семи днів з дня її пред`явлення повернути кошти в сумі 808500,00 грн. В підтвердження надіслання вимоги про повернення коштів б/н від 02.08.2024 позивачем долучено опис вкладення у цінний лист від 05.08.2024, накладну АТ "Укрпошта" від 05.08.2024 та фіскальний чек від 05.08.2024 (а.с.23-24).

Інформацією з трекінгу поштових повідомлень АТ "Укрпошта" (а.с.24-25) підтверджується, що відповідачем вимогу про повернення коштів б/н від 02.08.2024 отримано особисто 09.08.2024.

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Вирішуючи питання відносно укладення сторонами правочину, на виконання якого було сплачено спірні грошові кошти, суд виходить з наступного.

Як зазначено в п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд зауважує, що за змістом наявних у справі платіжних доручень (а.с.17-22) слідує, що позивачем здійснювалась сплата спірних коштів за поставку товару (рукавичок), водночас правовідносини щодо поставки товару врегульовано розділом 3 глави 54 ЦК України.

Згідно з ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В п.2 ч.1 ст.664 ЦК України передбачено обов`язок продавця передати товар покупцеві, який вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За змістом наведених вище норм суд констатує, що правочин щодо поставки товару на суму 808500,00 грн слід вчиняти в письмовій формі.

За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2023 в справі №8/88: "...відповідно до положень статей 655, 656, 691, 712 ЦК України істотними умовами договору поставки є предмет (товар, майно або майнові права), ціна товару та строки його передачі."

Натомість в матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами договір поставки, також у матеріалах справи відсутні документи (листи, телеграми тощо), якими обмінювались сторони та зафіксовано зміст договору поставки, зокрема його істотні умови.

Отже суд доходить висновку, що сторонами не укладався договір поставки у письмовій формі, зокрема й у спрощений спосіб шляхом обміну документами, оскільки у матеріалах справи відсутні докази узгодження сторонами істотних умов договору поставки (предмет, ціна товару та строки його передачі).

Ухвалюючи дане рішення суд також враховує, що в 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 наведено такий висновок щодо застосування норм права: "...не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами."

Водночас суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів поставки товару на суму 808500,00 грн.

Таким чином, розглядаючи вимоги позивача про стягнення 808500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів, суд виходить з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ч1. ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.2, 3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, які викладено в постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20: "... зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (аналогічний висновок викладено у постановах)."

Враховуючи встановлений судами факт вибуття майна позивача; одержання таких коштів на рахунок, що відкрито на ім`я відповідача; а також, що підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала; відсутність у відповідача правової підстави для збереження спірних коштів; суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення 808500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів є правомірними та обґрунтованими.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

За правилами ст.129 ГПК України на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору в сумі 12127,50 грн.

Керуючись ст. 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 87, 91, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов у справі №902/1016/24 задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сінгаєвської Альони Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Маленко Олени Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 808500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів та 12127,50 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. Повний текст рішення надіслати учасникам справи.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).

6. Повне рішення складено 06 грудня 2024 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим. рішення:

1 - до справи;

2 - ФОП Маленко О.М. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

3, 4 - представнику ФОП Маленко О.М. адвокату Романюку Р.Г. - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )

5 - ФОП Сінгаєвській А.С. ( АДРЕСА_1 ) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення