ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2024 р. Справа № 924/926/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши в залі судового засідання № 305 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля", с. Новоселиця Полонського району Хмельницької області

про стягнення 400389,30 грн основного боргу, 38190,68 грн штрафу, 34559,43 грн процентів,

Представники сторін:

від позивача: Йосипишин Р.В. - адвокат, представник згідно довіреності

від відповідача: Коберський А.П. - представник згідно ордеру (присутній в підготовчому засіданні 28.11.2024 р.)

У судовому засіданні 10.12.2024 р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2024 р. відкрито провадження у справі № 924/926/24 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.11.2024 р. закрито підготовче провадження у справі № 924/926/24 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" звернулося до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" 400389,30 грн основного боргу, 38190,68 грн штрафу, 34559,43 грн процентів на підставі договору поставки запасних частин від 12.04.2024 р. № ІФГ-1610 КЗ. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що у період з 15.05.2024 р. по 15.07.2024 р. на виконання договору позивач поставив відповідачу запчастини на загальну суму 1108419,04 грн (базова ціна запчастин), що підтверджується видатковими накладними. Проте відповідач сплатив позивачу за запчастини лише 726512,26 грн, що підтверджується платіжними інструкціями. Таким чином, сума невиконаного відповідачем грошового зобов`язання з оплати базової ціни запчастин становить 381906,78 грн. При цьому, як зазначає позивач, відповідності до п. 5.9. договору проіндексована (збільшена) сума боргу відповідача становить 400389,30 грн (42,9070 грн (курс станом на дату складання позову 15.10.2024 р.) / 44,9835 грн (курс станом на дату складання рахунку 15.05.2024 р.) * 381906,78 грн). Крім того, на базову суму боргу позивачем нараховано 38190,68 грн штрафу згідно з п. 8.1.3. договору та 34559,43 грн 36% річних згідно з п. 8.2.3. договору за період з 16.07.2024 р. по 15.10.2024 р. Також позивач просить суд згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування відповідачу процентів на прострочену і несплачену ним суму основного боргу до моменту виконання такого рішення.

Представником позивача подано заперечення від 28.11.2024 р. щодо пояснень відповідача, у яких вказав, що оскільки подача заяви по суті справи і доказів до неї здійснені з порушенням встановлених судом строків (більше ніж 20 днів) і без поважних причин на це, пояснення відповідача від 27.11.2024 р. мають бути залишені судом без розгляду. Крім того, щодо суті пояснень відповідача позивач стверджує, що обставини справи № 902/417/18, на яку відповідач посилається, обґрунтовуючи свої доводи, є відмінними від поточної справи, оскільки позивачем було заявлено до стягнення основний борг у розмірі 124 246,24 грн, пеню 46 297,00 грн (що складає 37% від суми боргу), штраф 34 710,49 грн (що складає 28% від суми боргу) та відсотки річних 110 887,30 грн (що складає 89% від суми боргу). При цьому, відповідач у справі № 902/417/18 погасив суму основного боргу після відкриття провадження у справі. В той же час, відповідач у цій справі не вживає заходів щодо зменшення розміру заборгованості, а позивачем заявлено до стягнення (на момент подачі позову) штраф у розмірі 38 190,68 грн (що складає 10% від суми базового боргу) та проценти 34 559,43 грн (що складає 9% від суми базового боргу). Разом з тим, як вказує позивач, відповідачем не надано жодних доказів та/або обставин, які б слугували підставою для зменшення стягнення пені та процентів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позові, просить позов задовольнити.

Представником відповідача подано до суду в порядку ст. 42 ГПК України пояснення у справі від 27.11.2024 р., у яких зазначив, що з огляду на всі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання за договором відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, вважаємо, що наявні підстави для зменшення розміру штрафу до 3000 грн та процентів до 3000 грн і вважаємо, що таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

09.12.2024 р. представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляд у справи у зв`язку із терміновим службовим відрядженням керівника та представника відповідача.

Щодо поданого клопотання представника відповідача суд зазначає, що за змістом ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно зі ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 року, Смірнова проти України від 08 листопада 2005 року, Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 року, Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 року та інші).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судом ураховується, що згідно з ч. 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020 р. у справі № 922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі № 914/6968/16.

Таким чином, ураховуючи розумність строків розгляду судового спору, відсутність доказів на підтвердження доводів, викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи, а також доказів неможливості направити в судове засідання у цій справі іншого представника, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про долучення додаткових доказів, суд з метою недопущення затягування строків вирішення спору дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами. Отже, у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи суд відмовляє.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

12.04.2024 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" (замовник) укладено договір поставки запасних частин, відповідно до п. 2.1. якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором і його невід`ємними додатками, постачальник зобов`язується продати замовнику запчастини, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити їх.

Відповідно до п. 3.1. договору при виникненні потреби в запасних частинах замовник подає постачальнику замовлення на них, в якій вказує дату її складання, перелік запасних частин, які замовляються замовником.

Згідно з п. 3.2. договору після підтвердження постачальником прийняття (повністю або частково) замовлення до виконання, замовнику надсилається рахунок для оплати запчастин, в якому постачальником вказуються найменування, кількість та ціна таких запчастин.

У відповідності до п. 3.3. договору постачальник зобов`язується поставити запчастини тільки за умови своєчасного надходження на його поточний рахунок повністю суми попередньої оплати або авансових платежів за них. Під попередньою оплатою, авансом, авансовим платежем сторони розуміють платіж, що повинен бути здійснений замовником і отриманий постачальником до початку передачі замовнику запчастин.

Як передбачено п. 3.4. договору, оплата замовником запчастин, здійснення платежу по рахунку, свідчить про погодження ним ціни таких запчастин, про повну згоду з умовами, що вказані в цих документах.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що підписання замовником видаткової накладної в формі електронного документу з застосуванням до неї КЕП або іншого документу про передачу йому запчастин засвідчує факт передачі йому разом із запчастинами усієї необхідної документації та інформації, що їх стосується. Датою поставки (передачі) запчастин є дата, що вказана у видатковій накладній або в іншому документі про передачу замовнику запчастин.

У п. 4.6. договору передбачено, що перевірку кількості та якості запчастин замовник здійснює (у т.ч. в особі свого представника, що отримує запчастини) під час їх отримання від постачальника. Замовник до підписання видаткової накладної або іншого документу на отримання запчастин зобов`язується перевірити їх кількість, цілісність їх упаковки, пломб на них (якщо вони повинні бути присутніми), наявність і відповідність маркування, їх справність і працездатність, а також відсутність пошкоджень, а в разі їх виявлення зобов`язується негайно письмово заявити про це постачальника. Усі претензії зі вказаних підстав повинні бути заявлені замовником до підписання накладної або іншого документу на отримання запчастин. Невідповідність фактичної кількості запчастин їх кількості, вказаної в супровідних документах, а також наявність вищевказаних недоліків запчастин (у т.ч. його упаковки) оформлюється двостороннім актом, який підписується сторонами. Після підписання замовником накладної або іншого документу на отримання запчастин (за відсутності підписаного постачальником акту про недоліки/недостачу запчастин) приймання запчастин вважається таким, що відбулося, і претензії (вимоги) замовника з кількості та якості запчастин не підлягають задоволенню (окрім претензій щодо прихованих недоліків запчастин, під якими сторони розуміють такі, що неможливо було виявити під час приймання запчастин).

Ціна запчастин вказується в таких документах: в рахунку або у видатковій накладній. Ціна запчастин вказана в цих документах є базовою їх ціною. Повною ціною запчастин, яку замовник зобов`язується сплатити постачальнику є його базова ціна разом із сумою її індексації (порядок визначення якої наведено далі) (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору замовник зобов`язується оплатити запчастини на умовах їх повної попередньої оплати, якщо сторони не домовляться про інше.

Згідно з п. 5.4. договору якщо в рахунку не буде вказаний строк (гранична дата) переказу замовником суми попередньої оплати, то замовник зобов`язується переказати їх виконавцю протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх складання. Якщо замовник прострочить оплату платежу (попередньої оплати), то постачальник має право в односторонньому порядку пропорційно, на час прострочення замовника, продовжити строк поставки запчастин, або взагалі повністю або частково відмовитись від поставки запчастин, не несучи за це відповідальність.

Відповідно до п. 5.5. договору оплата запчастин здійснюється замовником у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок постачальника. Замовник за свій рахунок несе всі витрати, пов`язані з виконанням своїх грошових зобов`язань за договором. Запчастини вважаються (частково, повністю) оплаченими замовником в момент їх надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.9. договору визначено порядок індексації (тобто збільшення) ціни запчастин. Вказані в рахунках, видаткових накладних ціни запчастин визначені сторонами на дату їх складання і є базовими. Базова ціна є фіксованою (тобто повною) тільки в разі оплати замовником запчастин протягом 5 банківських днів із дня складання документу, у якому вперше була визначена ціна на них, якщо інший більш тривалий строк (протягом якого ціна запчастин є фіксованою) не вказаний у такому документі. Враховуючи викладене, сторони домовились, що суми всіх платежів замовника постачальнику за запчастини переказані за межами строку, протягом якого ціна запчастин є фіксованою, підлягають індексації (тобто збільшенню). Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2 поділити на К1) помножити на СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті замовником виконавцю; СП - сума платежу за запчастини; К2 - курс продажу валюти, встановлений на дату здійснення замовником платежу; К1 - курс продажу валюти, встановлений на дату складання постачальником документу, у якому вперше була визначена ціна на запчастини.

Як передбачено п. 5.9.1. договору, інформацію про показники К1 і К2 сторони одержують із сайту www.udinform.com. Якщо показник К1 та/або К2 неможливо встановити на потрібну сторонам дату, зокрема, і з причини непрацездатності сайту www.udinform.com, то ці показники дорівнюють офіційному курсу гривні до валюти, встановленого Національним банком України на цю дату, інформацію про який cторони одержують з офіційного сайту НБУ, плюс 1%. Якщо на потрібну сторонам дату показники К1 і К2 не встановлювались, то cторони використовують такі показники в найближчий до такої дати попередній день. Сторони домовились, що достатнім і належним підтвердженням (доказом в суді) показників К1 і К2 є роздруківка на паперовому носії відповідних відомостей з сайтів www.udinform.com або НБУ.

У п. 5.9.2. договору передбачено, що якщо еквівалент ціни запчастин буде визначений в Євро, або в рахунку замість курсу долару США буде вказаний курс Євро, то сторони у всіх умовах договору для такого товару при індексації сум платежів за нього замість доларів США застосовують Євро на тих самих умовах, що вказані в договорі.

У день здійснення платежу (переказу коштів постачальнику) замовник самостійно проводить його індексацію у вищевстановленому порядку та ініціює переказ постачальнику проіндексованої суми платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. При перерахуванні проіндексованої суми платежу замовник зобов`язується в призначенні платежу вказати суму індексації ціни (далі - СІЦ). СІЦ є різницею між ПСП і СП і визначається таким чином: СІЦ = ПСП - СП. Якщо замовник самостійно не провів індексацію, постачальник має право провести таку індексацію після остаточного розрахунку за товар, а замовник зобов`язується сплатити таку індексацію протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку (п. 5.9.3. договору).

Відповідно до п. 5.9.4. договору якщо показник К2 на день здійснення платежу не перевищує показник К1 більше ніж на 3 (три) %, то індексація такого платежу не провадиться. Ця умова діє тільки щодо своєчасно переказаних замовником платежів і не діє щодо прострочених платежів.

У випадку прострочення замовником сплати платежу, проіндексована сума такого платежу визначається у вищезазначеному порядку, але вона в цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на обумовлену сторонами дату, коли мав бути здійснений цей платіж (п. 5.9.5. договору).

Згідно з п. 5.9.6. договору при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення із замовника заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених замовника платежів за запчастини індексуються у вищевказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання постачальником такої позовної заяви. При зверненні постачальником до суду з позовною заявою про стягнення із замовника суми індексації ціни, у випадку коли основний борг вже був стягнутий судовим рішенням із замовника за базовою ціною, то показник К2 для визначення СІЦ з несплаченого непроіндексованого основного боргу визначається станом на дату складання такої позовної заяви постачальником. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно з таким показником на дату складання позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни застосувавши показник К2 станом на дату складання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Такий же порядок визначення показника К2 діє і при поданні постачальником до суду заяви з грошовими вимогами до замовника.

Відповідно до п. 8.1. договору з метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань сторонами та компенсації можливих втрат, сторони передбачили такі договірні штрафні санкції, що сплачуються понад суму збитків: за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів замовник сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів (п. 8.1.3. договору); в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором замовник замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику тридцять шість процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати тридцять шість процентів річних, замовник зобов`язується сплатити постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються замовником постачальнику, не може бути менший за тридцять шість процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення (п. 8.2.3. договору).

Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до кінця року, в якому він був укладений. Якщо в наступних роках сторони не укладуть новий договір, предметом якого буде поставка запчастин, а постачальником буде здійснюватися поставка запчастин замовнику, то цей договір продовжуватиме діяти та регулювати умови поставки запчастин між сторонами і в наступних роках аж до дати укладання ними нового договору на поставку запчастин. Усі поставки постачальником замовнику запчастин в період дії цього договору регулюється цим договором. Усі підписані представниками сторін у період дії цього договору документи на поставку запчастин є невід`ємними додатками цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору (п. 9.1. договору).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" виставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" рахунки на оплату № 3176 від 12.04.2024 р. на суму 255024,14 грн, № 3150 від 15.05.2024 р. на суму 435792,67 грн, № 4708 від 15.05.2024 р. на суму 381906,78 грн, № 4850 від 20.05.2024 р. на суму 27997,63 грн, № 5567 від 10.06.2024 р. на суму 7697,81 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" поставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" товар (запчастини) на загальну суму 1108419,04 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 2095 від 15.05.2024 р. на суму 221590,80 грн, № 2096 від 15.05.2024 р. на суму 6047,44 грн, № 2154 від 17.05.2024 р. на суму 20916,54 грн, № 2360 від 30.05.2024 р. на суму 6469,37 грн, № 2163 від 20.05.2024 р. на суму 281803,15 грн, № 2364 від 30.05.2024 р. на суму 153989,52 грн, № 3051 від 15.07.2024 р. на суму 381906,78 грн, № 3049 від 15.07.2024 р. на суму 27997,63 грн, № 2528 від 11.06.2024 р. на суму 7697,81 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" сплачено товариству з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" грошові кошти за поставлений товар в сумі 726512,25 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 31 від 17.04.2024 р. на суму 255024,14 грн, № 36 від 16.05.2024 р. на суму 435792,67 грн, № 52 від 19.07.2024 р. на суму 27997,63 грн, № 53 від 19.07.2024 р. на суму 7697,81 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" надіслано 19.09.2024 р. товариству з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" лист-вимогу № 1-19/09-юр від 19.09.2024 р. про погашення заборгованості у розмірі 381906,77 грн, 38190,68 грн штрафу, 43950,58 грн пені.

Крім того, в матеріалах справи наявні: роздруківки сторінок вебсайту www.udinform.com щодо курсу валют; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.10.2024 р.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 ЦК України, яку розширює стаття 173 ГК України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін постачальник зобов`язується продати замовнику запчастини, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити їх.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у п.п. 4.6., 5.1., 5.4. договору сторонами погоджено, що після підписання замовником накладної або іншого документу на отримання запчастин (за відсутності підписаного постачальником акту про недоліки/недостачу запчастин) приймання запчастин вважається таким, що відбулося, і претензії (вимоги) замовника з кількості та якості запчастин не підлягають задоволенню (окрім претензій щодо прихованих недоліків запчастин, під якими сторони розуміють такі, що неможливо було виявити під час приймання запчастин). Ціна запчастин вказується в таких документах: в рахунку або у видатковій накладній. Ціна запчастин вказана в цих документах є базовою їх ціною. Повною ціною запчастин, яку замовник зобов`язується сплатити постачальнику є його базова ціна разом із сумою її індексації. Якщо в рахунку не буде вказаний строк (гранична дата) переказу замовником суми попередньої оплати, то замовник зобов`язується переказати їх виконавцю протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх складання.

Позивачем згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних, підписаних сторонами, на виконання договору поставки було поставлено відповідачу товар (запчастини) на загальну суму 1108419,04 грн. Однак відповідачем лише частково було оплачену вартість поставленого позивачем товару на суму 726512,25 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями. Відтак, сума боргу за поставлений та неоплачений повністю відповідачем товар у визначений у договорі поставки строк становить 381906,79 грн.

В той же час, сторонами у договорі було погоджено порядок індексації (тобто збільшення) ціни запчастин. Вказані в рахунках, видаткових накладних ціни запчастин визначені сторонами на дату їх складання і є базовими. Базова ціна є фіксованою (тобто повною) тільки в разі оплати замовником запчастин протягом 5 банківських днів із дня складання документу, у якому вперше була визначена ціна на них, якщо інший більш тривалий строк (протягом якого ціна запчастин є фіксованою) не вказаний у такому документі. Враховуючи викладене, сторони домовились, що суми всіх платежів замовника постачальнику за запчастини переказані за межами строку, протягом якого ціна запчастин є фіксованою, підлягають індексації (тобто збільшенню). Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2 поділити на К1) помножити на СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті замовником виконавцю; СП - сума платежу за запчастини; К2 - курс продажу валюти, встановлений на дату здійснення замовником платежу; К1 - курс продажу валюти, встановлений на дату складання постачальником документу, у якому вперше була визначена ціна на запчастини (п. 5.9. договору).

При зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення із замовника заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених замовника платежів за запчастини індексуються у вищевказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання постачальником такої позовної заяви (п. 5.9.6. договору).

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем прострочено сплату платежу згідно рахунку № 4708 від 15.05.2024 р. на суму 381906,78 грн (строк оплати до 22.05.2024 р.). Відтак, проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті замовником виконавцю, відповідно до формули, наведеної у п. 5.9. договору, становить 400389,30 грн: 44,9835 (курс продажу Євро станом на останній банківський день, що передує даті подання позову, згідно відомостей з сайту www.udinform.com 14.10.2024 р.) / 42,9070 (курс продажу Євро станом на останній банківський день, що передує даті складання рахунку № 4708, згідно відомостей з сайту www.udinform.com 14.05.2024 р.) * 381906,78 грн.

При цьому, у відповідності до п. 5.9.5. договору вищезазначена проіндексована сума платежу не є меншою від проіндексованої суми платежу на обумовлену сторонами дату, коли мав бути здійснений платіж: 44,9835 (курс продажу Євро станом на останній банківський день, що передує даті подання позову, згідно відомостей з сайту www.udinform.com 14.10.2024 р. / 43,1858 (курс продажу Євро станом на останній банківський день, що передує даті здійснення платежу згідно відомостей з сайту www.udinform.com 21.05.2024 р.) * 381906,78 грн = 397804,46 грн.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 400389,30 грн основного боргу, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Крім того, як слідує із позовних вимог, позивачем також заявлено до стягнення 34559,43 грн 36% річних згідно з п. 8.2.3. договору за період з 16.07.2024 р. по 15.10.2024 р. та 38190,68 грн штрафу згідно з п. 8.1.3. договору.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у договорі поставки було узгоджено, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором замовник замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику тридцять шість процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати тридцять шість процентів річних, замовник зобов`язується сплатити постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються замовником постачальнику, не може бути менший за тридцять шість процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення (п. 8.2.3. договору).

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 36% річних, дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення суму 36% річних у розмірі 34559,43 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

Судом враховується, що статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

У відповідності до п. 8.1. договору з метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань сторонами та компенсації можливих втрат, сторони передбачили такі договірні штрафні санкції, що сплачуються понад суму збитків: за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів замовник сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів (п. 8.1.3. договору).

Тобто сторони передбачили можливість нарахування штрафу за порушення замовником строків оплати товару у розмірі 10% від несплаченої суми, що узгоджується із приписами ст.ст. 230, 231 ГК України.

За таких обставин з огляду на п. 8.1.3. договору позивачем правомірно нараховано 38190,68 грн штрафу (381906,78 * 10%), який підлягає стягненню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 400389,30 грн основного боргу, 38190,68 грн штрафу, 34559,43 грн процентів.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування Органом (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, процентів за такою формулою: СОБ * СП * КДП / КДР = сума процентів, де СОБ сума несплаченого основного боргу, простроченого відповідачем; СП ставка (розмір) процентів: 36%; КДП кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: з 16.10.2024р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування процентів (36% річних), починаючи з 16.10.2024р. і до моменту виконання рішення суду у справі № 924/926/24.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафу та процентів (36% річних).

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у Законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 10.09.2019 р. у справі № 904/4685/18).

Крім того умовами укладеного між сторонами договору було погоджено нарахування неустойки (штрафу) та її розмір, що відповідає принципу свободи договору. Будь-яких виняткових обставин невиконання зобов`язання відповідачем не наведено.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вказані обставини встановлюються на підставі поданих боржником доказів.

Судом зазначається, що зменшення розміру нарахованого штрафу на 92% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Схожа правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19.

З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін у цій справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження скрутного фінансового становища підприємства відповідача, судові рішення та виконавчі документів щодо відповідача, а також відсутні довідки з банківських установ, щодо наявності або відсутності грошових коштів на рахунках відповідача та будь-які документи бухгалтерської звітності, суд дійшов висновку відмовити у задоволені заяви відповідача про зменшення суми нарахованого штрафу до 3000,00 грн.

Щодо зменшення процентів річних до 3000,00 грн судом враховується, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 05.06.2024 р. у справі 910/14524/22, в якій зазначено "…що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Так, як слідує з матеріалів справи, заявлена позивачем до стягнення сума 36% річних у розмірі 34559,43 грн становить 9% від суми базового боргу, натомість відповідач просить зменшити вищезазначену суму на 91%. При цьому, судом зазначається, що у справі № 902/417/18, на яку відповідач посилається в обґрунтування своїх доводів на можливість зменшення відсотків річних, були заявлені відсотки річних, що складали 89% від суми основного боргу.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафних санкцій. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 р. у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 р. у справі №904/2847/19).

Крім цього категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі №916/878/20).

Отже, з урахуванням конкретних обставин даної справи, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, зважаючи на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру 36% річних, беручи до уваги, що нарахування відсотків річних, розмір яких сторонами спору було погоджено у договорі, має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а також враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для зменшення стягнення відсотків річних, суд дійшов висновку, що стягнення судом 36 % річних, забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору, відтак суд відмовляє у задоволені заяви відповідача про зменшення суми нарахованих відсотків річних.

Крім того, господарський суд дотримується висновків Верховного Суду про те, що статтею 625 ЦК України передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, висновків, що проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України не є неустойкою, а також висновків Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8).

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп", м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля", с. Новоселиця Полонського району Хмельницької області про стягнення 400389,30 грн основного боргу, 38190,68 грн штрафу, 34559,43 грн процентів задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агролідер-Поділля" (Хмельницька область, Полонський район, с. Новоселиця, вул. Заводська, 69, ідентифікаційний код 40735031) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп" (м. Київ, вул. Здановської Юлії, 71-Г, ідентифікаційний код 43516421) 400389,30 грн (чотириста тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 30 коп.) основного боргу, 38190,68 грн (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто гривень 68 коп.) штрафу, 34559,43 грн (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 43 коп.) процентів, 5677,67 грн (п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 67 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, здійснювати нарахування 36% річних за порушення строків оплати за поставлений товар за договором поставки запасних частин № ІФГ-1610 КЗ від 12.04.2024 р., починаючи з 16.10.2024 р. і до моменту виконання цього рішення, на суму основної заборгованості за такою формулою: СОБ * СП * КДП / КДР = сума процентів, де СОБ сума несплаченого основного боргу, простроченого відповідачем; СП ставка (розмір) процентів: 36%; КДП кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: з 16.10.2024 р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.12.2024 р.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук.: 1 примір.

1 - до справи.

Направити рішення позивачу та відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.