ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2024 р. Справа№910/4046/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 03.12.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024

у справі №910/4046/24 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 15 884,44 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач) про стягнення 160 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.04.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановив сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

16.04.2024 представником позивача сформовано в системі «Електронний суд» заяву про зменшення позовних вимог. Позивач просив зменшити розмір позовних вимог до 15 884,44 грн, з урахуванням обопільності вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди та частковою виплатою відповідачем страхового відшкодування в сумі 64 115,56 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 позов задовольнив частково; стягнув з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» страхове відшкодування в розмірі 10 245, 76 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 953, 11 грн. В іншій частині позову відмовив. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 074,89 грн поклав на позивача.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив факт виконання позивачем умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "Комфорт" № 08.22.2722129 від 20.11.2022 та виплати, на підставі заяви страхувальника, Страхового акту №3.23.03744-1 та рахунку №СЧDЕ-03268 від 07.12.2023 своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 189 300,28 грн, яке було перераховано на рахунок Філії «Автосалон Мерседес» Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровськ-Авто», що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення №68815092 від 15.12.2023. Суд першої інстанції дійшов висновку, що саме визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу має бути застосована при здійсненні розрахунку страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача. Оскільки відповідач є особою, відповідальною за завдання страхувальнику позивача шкоди, в сумі 74 361,42? грн (148 722,84 грн / 2) та відповідно до платіжної інструкції №17611 від 02.04.2024 відповідач перерахував на рахунок позивача 64 115,66 грн, відтак судом встановлено, що несплаченою залишилася сума страхового відшкодування в розмірі 10 245,76? грн.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання процесуальних обов`язків Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес страхування", у зв`язку з неподанням та свідомим приховуванням доказів, які мають значення для розгляду справи, що є підставою для застосування до нього заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 застосував до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" захід процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 27 252, 00 грн.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач свідомо приховав обставину встановлення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання наявності та розміру коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, в тому числі й шляхом неподання суду відповідних доказів, що визначається нормами Господарського процесуального кодексу України як невиконання процесуальних обов`язків.

Свідоме неповідомлення позивачем обставин, що мають значення для вирішення спору, а також неподання та приховування від суду відповідних доказів суд першої інстанції розцінив як неповагу до суду та нехтування приписами процесуального закону, а відтак з метою спонукання позивача до добросовісного виконання процесуальних обов`язків у майбутньому, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування до нього заходу процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету штрафу в сумі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" становить 27 252,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24; зупинити дію ухвали Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 до закінчення апеляційного провадження.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що в статті 135 ГПК України передбачено неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, але позивач наголошує, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 у даній справі було витребувано у Фізичної особи - підприємця Коріновського Є. Ю. належну копію Звіту №20-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, а не у позивача. Позивач вважає, що накладений на нього штраф є перевищенням судом своїх повноважень, а ухвала про його накладення має бути скасована.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.10.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4046/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24.

Матеріали справи №910/4046/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 07.11.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.11.2024 відмовив Товариству з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" в задоволенні клопотання про зупинення дії ухвали Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24. Розгляд апеляційної скарги призначив на 03.12.2024 о 12 год. 45 хв.

25.11.2024 відповідачем через систему «Електронний суд» сформовані пояснення у справі, в яких відповідач вважає цілком логічним та справедливим застосування до позивача таких методів впливу у зв`язку із тим, що дійсно представник позивача знаючи на момент подачі позовної знав про експертний висновок замовлений позивачем, в якому встановлено коефіцієнт фізичного зносу та копію якого було направлено відповідачу ще до судового врегулювання спору як додаток до претензії.

У судовому засіданні 03.12.2024 позивач підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 скасувати.

Відповідач свого представника, у судове засідання, призначене на 03.12.2024, не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставки ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 в його «Електронний кабінет».

Згідно із частиною 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач зазначав про необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля у відзиві на позовну заяву, а також разом із відзивом на заяву позивача про зменшення позовних вимог надав суду копію Звіту №20-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності (далі - Звіт), відповідно до якого автомобіль "Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди має визначений коефіцієнт фізичного зносу Ез - 0,4417.

У зв`язку з відсутністю в наданій відповідачем копії Звіту обов`язкового реквізиту - підпису суб`єкта оціночної діяльності, який його склав та сертифікату суб`єкта оціночної діяльності, судом першої інстанції, на підставі ч. 4 ст. 74 ГПК України, було витребувано в Фізичної особи - підприємця Коріновського Євгена Юрійовича належним чином засвідчену копію Звіту.

Суд першої інстанції вважав неспростовним факт наявності у позивача інформації про проведення оцінки вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, її результати, а також Звіту станом на дату звернення до суду з позовом до відповідача, оскільки позивачем не зазначено про обставину, яка має суттєве значення для вирішення спору, а саме про наявність розрахованого коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та розцінив це як неповагу до суду та нехтування приписами процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Таким чином, звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення ринкової вартості КТЗ. Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Позивач заперечуючи проти застосування коефіцієнту фізичного зносу вказував, який в свою чергу був визначений у звіті №20-10.23 від 15.11.2023, що транспортний засіб застрахований позивачем згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований у 2021 році, від так вважав, що величина ВТВ КТЗ не нараховується.

У звіті №20-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу термін експлуатації транспортного засобу визначено 5 років та 8 місяців, обрахований з дати виробництва транспортного засобу 01.01.2018.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що згідно підрахунку суб`єктом оціночної діяльності вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VW Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 209 627, 60 грн, але фактично під час реального ремонту, згідно рахунку - фактури та акту виконаних робіт від 23.01.2024 вартість ремонту транспортного засобу склала 189 300, 28 грн, тому звіт позивачем не подавався, оскільки цей звіт не підтвердив розміру реальної вартості відновлювального ремонту.

Також позивач вказує, що у його розпорядженні були лише електронна копія звіту №0-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, яка не містила ні підпису, ні печатки суб`єкта оціночної діяльності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 03.07.2019 у справі №910/12722/18.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат за ремонт автомобіля, які виникли внаслідок ДТП, є акт виконаних робіт, платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Крім того, коефіцієнт фізичного зносу може бути визначений судом відповідно до п. 7.38 вказаної Методики.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин першої, четвертої статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом, у разі задоволення якого суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (частини сьома, восьма, дев`ята статті 81 ГПК України).

Заходи процесуального примусу у разі неподання витребуваних судом доказів передбачені статтями 134, 135 ГПК України.

У разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин, суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом (частина перша статті 134 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 ГПК суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

На переконання суду апеляційної інстанції доводи позивача та його власне обрахування строку експлуатації транспортного засобу VW Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 з дати видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відмінного від строку визначеного у звіті №20-10.23 від 15.11.2023 не свідчить про неповідомлення позивачем обставин, що мають значення для вирішення спору та приховування від суду відповідних доказів, а становить обґрунтування правової позиції позивача, яка має бути перевірена судом під час розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що судом першої інстанції з урахуванням пояснень відповідача витребувано належним чином засвідчену копію Звіту №20-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків у Фізичної особи - підприємця Коріновського Євгена Юрійовича, а не у позивача, від так підстави для накладення на позивача штрафу згідно ГПК України відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено суму до стягнення у розмірі меншому ніж визначено суб`єктом оціночної діяльності у звіті №20-10.23 від 15.11.2023, з урахуванням фактичних витрат на ремонт пошкодженого КТЗ підтверджених актом виконаних робіт, рахунком - фактурою та платіжним дорученням.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не покладав на позивача виконання процесуальних обов`язків та не витребував у позивача належним чином засвідчену копію Звіту №20-10.23 від 15.11.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, підписаного суб`єктом оціночної діяльності.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом порушено приписи ст. 135 ГПК України.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Як наслідок, висновок суду першої інстанції з приводу того, що неподання позивачем суду відповідних доказів, що визначається нормами Господарського процесуального кодексу України як невиконання процесуальних обов`язків, а отже і про наявність підстав для стягнення штрафу, є помилковим, оскільки ґрунтується на хибному тлумаченні положень процесуального закону.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було невірно застосовано норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 скасуванню.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу.

Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. п. 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 ч. 1 ст. 255 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу до зазначеного переліку не відносяться, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2024 у справі №910/4046/24 скасувати.

3. Матеріали справи №910/4046/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений та підписаний суддями 04.12.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова