РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2024Справа № 910/11805/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

до Головного управління Національної Поліції у місті Києві

про стягнення 21 285, 83 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 21 285, 83 грн.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

15.11.2024 від Головного управління Національної Поліції у місті Києві надійшов відзив на позовну заяву, який розглянуто та долучено до матеріалів справи.

19.11.2024 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» надійшла відповідь на відзив.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2024 року у м. Києві по вул. Січових Стрільців 23 А сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «АП САП - МО» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «MITSUBISHI» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.06.2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 761/19926/24 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо - транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «MITSUBISHI» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в Приватному акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі - Позивач) згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2301-24-00004 від 12.01.2024 року.

Позивач зазначає, що власник пошкодженого автомобіля «MITSUBISHI» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся нього із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі, Акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 24.05.2024 року, Рахунку № від 24.05.2024 року, Страхового акту № STOKA- від 30.05.2024 року, Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» в розмірі 70 729 грн. 83 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 69814 від 31.05.2024 року.

На момент дорожньо - транспортної пригоди, цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «АП САП - МО» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПРАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» полісом ОСЦПВВНТЗ № ЕР - 218099584, у зв`язку з чим ПРАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПРАТ «СК «УСТ» в розмірі 49 444 грн 00 коп (сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу ТЗ MITSUBISHI» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 )

На момент дорожньо - транспортної пригоди, водій транспортного засобу «АП САП - МО» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 працював водієм в ГУНП у м. Києві і дана обставина підтверджена Шевченківського районного суду міста Києва від 14.06.2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 761/19926/24.

Позивач зазначає, що за таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № № 28-2301-24-00004 та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом № ЕР-218099584, а саме 70729 грн 83 коп - 49444 грн 00 коп = 21285 грн 83 коп.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином страховик відповідача, виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом ст. 993 Цивільного кодексу України у системному зв`язку зі ст. 990 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.09.2018 у справі №464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

Крім того, системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Така правова позиція Верховного Суду висловлена у постановах від 04.12.2019 у справі №359/2309/17, від 17.10.2019 у справі №489/1356/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та вказана позивачем в його розрахунку сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву щодо того, що саме водій повинен відшкодовувати завдану шкоду, оскільки відповідно до наказу ГУНП у м. Києві від 03.05.2024 № 680 «Про перезакріплення транспортних засобів», транспортний засіб «АП САП - МО», 2003 року випуску, реєстраційний номер 313283, інвентарний номер 1620, номер кузова НОМЕР_3 закріплено за працівниками ГУНП у м. Києві, серед яких є ОСОБА_1 та те, що між ГУНП у м. Києві та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 07.05.2024, згідно п.1 цього договору він зобов`язаний дбайливо ставитись до переданого транспортного засобу, вживати усіх належних від нього заходів для запобігання його пошкодження, знищення, псування та втрати не беруться судом до уваги, так як відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, викладені у відзиві на позов аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ У М. КИЄВІ (Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15; ідентифікаційний код 40108583) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А; ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування в розмірі - 21 285 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн. 83 коп. та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва