РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024Справа № 910/6727/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання пунктів договору недійсними, внесення змін до договору

Суддя Борисенко І. І.

Секретар судового засідання Лобок К. К.

представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - ТОВ "Сумитеплоенерго", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", відповідач), у якому просить суд:

- визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022, укладеного між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг";

- внести зміни до договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022, укладеного між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1.1 та 5.7 у наступній редакції:

"п. 5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

п. 5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порядок та строки здійснення оплати є несправедливими, а саме такими, що були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини, а сам правочин в частині зазначених умов вчинено на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

10.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній проти позову заперечив, зазначив про відсутність підстав, передбачених ст. 233 ЦК України для визнання недійсними п. 5.1 та п. 5.4 договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022.

Також вказав, що на момент укладення договору сторони знаходились в рівних умовах, відповідач протягом тривалого часу здійснював постачання природного газу, проте, невиконання позивачем своїх зобов`язань з оплати за поставлений газ спричиняє додатковий негативний вплив на фінансово-економічне становище відповідача. При цьому, позивач був вільний у виборі продавця природного газу на будь-яких умовах, що пропонуються на ринку природного газу, однак, серед усіх суб`єктів ринку позивачем було обрано відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову.

15.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, а 30.07.2024 - від відповідача заперечення на відповідь на відзив.

Також 05.08.2024, 24.09.2024, 27.09.2024, 18.11.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, а 02.09.2024, 14.10.2024 від відповідача - заперечення на додаткові пояснення позивача, у яких сторони підтримали свою позицію по суті вимог.

27.09.2024 позивачем були надані додаткові докази, а саме - інформація з сайту Української енергетичної біржі за вересень 2022 року, статут ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", лист НКРЕКП №7081/18.1.2/7-21 від 20.10.2021, лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 04.04.2024 № 6207/25/10-24, повідомлення про схвалення проекту Держбюджету на 2025 рік, статтю "Київ заборгував "Нафтогазу" 20 млрд гривень. Частину хочуть реструктуризувати на 15 років", які позивач просив долучити до матеріалів справи. Також у клопотанні про долучення доказів позивач просив поновити процесуальний строк для долучення вказаних доказів до матеріалів справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 22.10.2024 задовольнив клопотання позивача про поновлення процесуального строку та долучив до матеріалів справи надані докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті 26.11.2024 представники позивача свої вимоги підтримали та обґрунтували, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві та запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 26 листопада 2024 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2022 між ТОВ "Сумитеплоенерго" (споживач) та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) був укладений договір постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2021 по березень 2023. Період та обсяг замовленого природного газу визначений п. 2.1.1 Договору.

Порядок та умови передачі природного газу встановлені частиною 3 договору, а ціна - частиною 4 договору.

Розділом 5 договору сторони встановили порядок та умови розрахунків за природний газ.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що для цілей виконання пункту 5.1 цього договору споживач зобов`язується у строк до початку дії цього договору в частині зобов`язань постачальника щодо передачі природного газу (п. 2.1 та 13.1 договору) укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - договір про договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Під час підписання договору про договірне списання сторони зобов`язані використовувати накладення електронного підпису та печатки (за наявності) відповідно до вимог законодавства про електронний документообіг та електронні довірчі послуги, сервіси для обміну електронними документами, при цьому електронні копії документів та електронне листування прирівнюється до оригіналів документів (повідомлень). Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений договір про договірне списання.

Умови договору банківського рахунку, укладеного між банком і споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок Споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами договору банківського рахунку у частині, в якій вони не суперечать умовам договору про договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Договором про договірне списання повинно бути передбачено, що у разі одночасного надходження до банку кількох документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку споживача в такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду;

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету і розрахунки Споживача з персоналом та пов`язані з ними обов`язкові відрахування, передбачені чинним законодавством України;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед банком в порядку договірного списання;

6) у шосту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед постачальником за всіма договорами постачання природного газу (в тому числі і за цим Договором постачання природного газу); у разі надходження до банку більше одного повідомлення договірне списання здійснюється в порядку черговості їх надходження до банку;

7) у сьому чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку черговості їх надходження до банку, та на підставі інших умов договорів про здійснення договірного списання.

У разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим Договором здійснюється шляхом щоденного договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим договором, на підставі відповідного Договору про договірне списання до повного виконання зобов`язань споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим договором без застосування платіжних вимог від постачальника.

Відповідно до пункту 5.3 Договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору.

Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором.

Відповідно до пункту 5.5 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ;

4) у четверту чергу - компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу.

Відповідно до пункту 5.6 договору звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.

11.04.2024 позивач листом направив на адресу відповідача додаткову угоду до договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022 року.

Проте, листом від 26.04.2024 відповідач відхилив пропозицію позивача щодо укладення додаткової угоди до договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022 на запропонованих позивачем умовах.

Звертаючись з даним позовом про визнання пунктів договору недійсними та внесення змін до договору, позивач, не заперечуючи проти наявної у нього заборгованості за договором постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022 перед відповідачем, вважає, що порядок та строки сплати природного газу, передбачені цим договором, є несправедливими, а саме, такими, що були погоджені під впливом тяжкої обставини. Зокрема, необхідністю забезпечити проведення опалювального сезону; запровадженням мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію та комунальні послуги; відсутністю коштів у бюджеті на покриття заборгованості підприємств через економічну необґрунтованість тарифів; наявністю монопольного становища відповідача та відсутністю альтернативи в обранні постачальника природного газу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, статті 20 ГК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначені статтею 215 цього Кодексу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною першою ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 918/598/18 зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки. За змістом статті 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач є виробником теплової енергії та виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії у місті Суми, на підставі ліцензій, оформлених постановами НКРЕКП № 930 від 25.07.2017, № 987 від 01.08.2017, та рішення Виконавчого комітету Сумської міськради № 521 від 22.11.2022.

Постановою НКРЕКП від 01.08.2017 № 991 було затверджено Методику формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках (далі - Методика № 991 в редакції, чинній на дату укладення спірного договору).

Вимоги зазначеної Методики розповсюджуються на суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, та є ліцензіатами НКРЕКП (п. 1 методики № 991).

Відповідно до п. 1.3 Методики № 991 тариф на теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС та когенераційних установках - це вартість виробленої одиниці (1 Гкал) теплової енергії як грошовий вираз суми планованих економічно обґрунтованих витрат на виробництво та плановий прибуток, який встановлюється НКРЕКП без урахування податку на додану вартість.

Відповідно до п. 1.9 Методики № 991 тариф на виробництво теплової енергії визначається шляхом ділення суми планованих річних витрат, що включаються до повної собівартості, та річного планованого прибутку від діяльності з виробництва теплової енергії на планований річний обсяг відпуску теплової енергії з колекторів теплогенеруючих джерел ліцензіата.

Згідно з п. 3.3 Методики № 991 до складу виробничої собівартості електричної та (або) теплової енергії включається паливо, а саме: витрати на придбання палива та його транспортування для виробництва електричної та (або) теплової енергії, які визначаються виходячи з планованого обсягу відпуску/виробництва електричної та (або) теплової енергії відповідно до річного плану виробництва, питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів, визначених, затверджених та погоджених в установленому порядку, діючих/планованих цін (тарифів) на паливно-енергетичні ресурси та послуги (витрати) з їх транспортування, тобто з урахуванням усіх планованих логістичних ланцюгів транспортування паливно-енергетичних ресурсів, калорійних еквівалентів, обсягу енергії природного газу, визначених умовами договору, сертифікатами постачальників чи даними базового періоду.

Таким чином, закупівля палива є необхідною умовою для здійснення ліцензійної діяльності з виробництва та теплової енергії.

Відповідно до підпункту 15 п. 3.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та підпункту 19 п. 3.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22 березня 2017 року №308 (в редакції, чинній на дату укладення спірного договору) ліцензіат повинен не допускати обмеження або припинення провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та постачання теплової енергії, якщо необхідність такого обмеження не встановлена законодавством.

Отже, обов`язок позивача забезпечити проведення опалювального сезону, постачати споживачам теплову енергію та гарячу воду, виникає в силу положень чинного законодавства та укладених договорів з кінцевими споживачами, від якого позивач немає можливості відмовитись.

При цьому, позивач вказує про наявність мораторію на перегляд тарифів на комунальні послуги.

Так, статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачений принцип, згідно з яким тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Отже всі економічно обґрунтовані витрати позивача на виробництво та постачання теплової енергії, включаючи витрати на придбання природного газу, мають бути включені до тарифу на теплову енергію.

Так, Меморандумом "Про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води" від 09.02.2021 та Меморандумом "Про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 рр." від 30.09.2021 року між Кабінетом Міністрів України в особі Прем`єр- міністра України, Міністра розвитку громад та територій України та Міністра енергетики України, НАК "Нафтогаз України", Офісом Президента України, Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України" та Палатою місцевих влад Конгресу місцевих та регіональних влад, передбачено недопущення підвищення тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води до кінцевих споживачів.

Обов`язковість дотримання ліцензіатами вимог зазначених Меморандумів підтверджується листами НКРЕКП від 11.06.2021 № 7081/18.1.2/7-21 та від 20.10.2021 № 11991/17.3.4/7-21.

29.07.2022 року прийнято Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" (далі - закон № 2479-IX), статтею 1 якого на законодавчому рівні встановлено мораторій на підвищення тарифів та внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" від 03 листопада 2016 року №1730-VIII (далі - Закон № 1730-VIII).

Законом № 1730-VIII (в редакції закону № 2479-IX) передбачено такі механізми погашення заборгованості за природний газ підприємствами теплопостачання:

реструктуризація заборгованості, яка утворилася станом на 1 червня 2021 року, за природний газ, спожитий теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями для виробництва теплової та електричної енергії та надання відповідних комунальних послуг (ст. 5);

визначення в якості джерела для погашення заборгованості теплогенеруючих та теплопостачальних організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан, - заборгованості з різниці в тарифах (ст. 4);

проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції для погашення заборгованості за рахунок видатків Державного бюджету (ст. ст. 1 та 4).

Отже, законом встановлена неможливість виконання підприємствами теплопостачання умов укладених договорів як до укладення спірного договору, так і після його укладення (після 09.09.2022), що потребує втручання держави в процес врегулювання такої заборгованості.

Зазначені обставини зумовили реструктуризацію заборгованості за природний газ, що утворилася станом на 09.09.2022, та впровадження особливого механізму погашення заборгованості за природний газ, спожитий після 09.09.2022, за рахунок видатків державного бюджету.

Позивач наголошує, та це не заперечується відповідачем, що кошти, передбачені законодавством на компенсацію різниці в тарифах, яка виникла починаючи з 09.09.2022, жодному підприємству теплопостачання, у тому числі ТОВ "Сумитеплоенерго", не надходили.

На підтвердження невідшкодованої заборгованості Держави перед ТОВ "Сумитеплоенерго" з відшкодування різниці в тарифах позивачем надано витяги з протоколів Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, суд також враховує, що 20.05.2024 року Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України подано законопроект "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання кредиторської заборгованості підприємств тепло-, водопостачання та водовідведення" (далі - законопроект № 11273).

Прикінцевими та перехідними положеннями законопроєкту № 11273 пропонується така процедура погашення заборгованості теплопостачальних організацій перед відповідачем:

заборгованість теплопостачальних організацій за природний газ, яка виникла станом на 01.10.2023 р. перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", не підлягає стягненню та врегульовується після відшкодування суб`єктам в сфері теплопостачання заборгованості з різниці в тарифах відповідно до закону № 1730-VIII;

у випадку, якщо сума заборгованості за природний газ, яка виникла після 01.06.2021 та не погашена станом на 01.10.2023, перевищує суму узгодженої та не відшкодованої станом на 01.10.2023 заборгованості держави з різниці в тарифах, то різниця підлягає реструктуризації на умовах закону № 1730-VIII.

Тобто, Кабінетом Міністрів України визнано та оприлюднено інформацію щодо того, що умови укладених договорів про постачання природного газу (в тому числі, укладеного 09.09.2022, що є предметом даної справи) є такими, що не могли бути виконані теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями за відсутності джерела погашення боргу.

Щодо заперечень відповідача, що позивач мав можливість здійснити купівлю природного газу в іншого постачальника, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженим постановою Кабміну від 19.07.2022 № 812 (далі - Положення), саме відповідача було визначено суб`єктом, на його покладаються спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" до загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Отже, покладення на відповідача спеціальних обов`язків викликано загальносуспільними інтересами, захист яких потребує встановлення спеціальних (пільгових) умов постачання природного газу виробникам теплової енергії.

Вказане підтверджується положенням ч. 7 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", згідно з яким суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Порядок визначення такої компенсації затверджено постановою Кабміну від 03.12.2020 № 1194.

Враховуючи викладене, для забезпечення загальносуспільних інтересів держава визначає пільгові умови постачання природного газу для виробників теплової енергії, відповідно до яких ціна природного газу є нижчою за ринкову, і різниця між доходами та витратами постачальника природного газу підлягає компенсації.

У Додатку до Положення закріплені ціни та умови постачання природного газу виробникам теплової енергії ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у рамках виконання ним спеціального обов`язку, які є нижчими за ті, які склалися в звичайних ринкових умовах (зокрема, за відсутності війни, мораторію на тарифи тощо), що підтверджується відомостями з сайту Української енергетичної біржі за вересень 2022 року.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про відсутність у нього монопольного становища на ринку та зазначає, що Верховним Судом у справах № 925/1367/19, № 925/555/20, № 925/552/20 та № 925/1701/20 був зроблений висновок про монопольне становище відповідача - АТ НАК "Нафтогаз України".

Також вже сам факт покладення Положенням на відповідача спеціальних обов`язків є безпосереднім свідченням "особливого" статусу відповідача на ринку природного газу та залежності від нього виробників теплової енергії.

Отже, з урахуванням оцінки наданих доказів та доводів сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності елементів ст. 233 ЦК України, що є підставою для задоволення позову в частині визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022.

Щодо другої позовної вимоги ТОВ "Сумитеплоенерго" про внесення змін до договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022, укладеного між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1.1 та 5.7 в редакції, запропонованій позивачем, суд зазначає наступне.

Позивач просить суд змінити спірний договір шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"п. 5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

п. 5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах. ".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зазначає, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, перелічені в частині другій ст. 16 ЦК України, не є вичерпними, тобто суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, звернення до суду з позовом є юридично закріпленою можливістю, правом позивача, котре реалізується ним за власною волею та на власний розсуд, у тому числі і щодо обрання способу захисту з метою відновлення своїх порушених прав у межах тих чи інших правовідносин.

У свою чергу суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, за захистом яких особа звернулася до суду, з`ясувати наявність факту їх порушення або оспорення, а також надати правову оцінку належності та ефективності обраного позивачем способу їх захисту, оскільки обрання позивачем неналежним та неефективним способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові.

При цьому під ефективним способом захисту розуміють такий, що відповідає змісту порушеного права, та спроможний забезпечити реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, тобто спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Також Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц , від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Надаючи правову оцінку обставинам, у яких позивачем та відповідачем було укладено спірний договір, а також обставинам, які існують на момент розгляду справи, суд зазначає про наступне.

Як вже зазначалось, 30.09.2021 року, тобто перед початком опалювального сезону 2021/2022, був укладений Меморандум "Про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 рр.".

В розділі І зазначеного Меморандуму передбачено, зокрема, такі передумови його укладення:

збільшення заборгованості населення перед підприємствами теплопостачання порівняно з аналогічним періодом минулого року;

не врахування в тарифах на теплопостачання зростання вартості таких складових, як розподіл природного газу, матеріальних ресурсів та заробітної плати;

збитковість діяльності більшості підприємств теплопостачання та накопичення значних обсягів кредиторської та дебіторської заборгованості, зокрема, заборгованості за природний газ;

зростання вартості послуг з теплопостачання може призвести до негативних наслідків для галузі, зокрема, може призвести до кризи платежів населення.

Розділом ІІІ зазначеного Меморандуму передбачено, що запорукою врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води є, зокрема, недопущення застосування до кінцевих споживачів комунальних послуг (населення) тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, встановлених уповноваженими органами, розмір яких перевищуватиме розмір тарифів на вказані комунальні послуги, що застосовувались до відповідних споживачів в кінці опалювального періоду 2020/2021 року.

Конкретне джерело компенсації збитків (втрат) підприємств теплопостачання у зв`язку з застосуванням збиткових тарифів меморандумом не встановлено.

Натомість, меморандумом передбачено, що державні органи України забезпечують розроблення та прийняття нормативно-правових актів, спрямованих на врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що випливають із цього меморандуму, а також, що сторони меморандуму забезпечують виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - закон № 1639-IX).

Законом № 1639-ІХ внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон № 1730-VIII), яким передбачено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій, в тому числі, кредиторської заборгованості за спожитий природний газ та заборгованості з різниці в тарифах.

Тобто, зазначеним меморандумом фактично продовжено дію меморандуму від 09 лютого 2021 року.

Також 29 липня 2022 року прийнято Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" (далі - закон № 2479-IX).

Відповідно до статті 1 закону № 2479-IX протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів на:

послуги з розподілу природного газу;

теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Законом України № 3764-IX від 4 червня 2024 року внесено зміни до Закону № 2479-IX, якими скасовано мораторій на підвищення тарифів для категорій споживачів, крім населення. Для населення мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води залишається чинним.

Отже мораторій на підвищення тарифів був чинним як на дату укладення спірного договору та протягом періоду його дії, так і є чинним на момент розгляду даної справи.

Статтею 2 закону № 2479-IX для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону встановлено гарантію компенсації заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених законом № 1730-VIII.

В свою чергу, законом № 1730-VIII встановлено механізм погашення заборгованості теплопостачальних організацій перед відповідачем за спожитий природний газ за рахунок видатків державного бюджету.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2024 у справі № 925/636/23 сформовано такий висновок щодо застосування норм статті 4 Закону № 1730-VIII, в редакції Закону № 2479-IX:

1) стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730-VIII в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-IX має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;

2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1403;

3) Закон не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.

Таким чином, факт наявності заборгованості держави перед позивачем з різниці в тарифах не припиняє зобов`язання позивача щодо оплати за спожитий природний газ.

Разом з тим, статтею 4 Закону № 1730-VIII, в редакції Закону № 2479-IX передбачено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення:

кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші спожиті енергоносії, використані для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів або операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу, а також кредиторської заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення;

кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", ТОВ "ГК "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу;

кредиторської заборгованості теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам;

кредиторської заборгованості оптового постачальника електричної енергії перед теплогенеруючими організаціями в обсязі спожитої для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричної енергії (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків;

кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію її розподіл/передачу, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків;

зобов`язань учасників процедури врегулювання заборгованості перед державним бюджетом.

Отже, джерелом погашення заборгованості теплопостачальних організацій перед ТОВ "ГК "Нафтогаз трейдинг" за спожитий природний газ закон визначає саме заборгованість з різниці в тарифах.

Відповідно до ст. 1 та 4 Закону № 1730-VIII заходи з врегулювання заборгованості включають, зокрема, визначення законом про державний бюджет на відповідний рік субвенції, встановлення Кабінетом Міністрів України порядку та умов проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції, укладення учасниками процедури врегулювання заборгованості договору про організацію взаєморозрахунків, тобто розрахунків з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Отже, в даному випадку повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, зокрема, укладено договір про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору.

У свою чергу, підписавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони погоджуються з тим, що між ними встановлюється інший (відмінний від того, що був передбачений у договорі постачання природного газу) порядок розрахунків і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором постачання природного газу. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 912/685/19 та від 29.04.2020 у справі № 917/693/19.

До підписання договору про організацію взаєморозрахунків, зобов`язання позивача з оплати природного газу не припиняються.

Разом з тим, відповідно до пояснювальної записки до Закону № 1730-VIII (законопроект № 5273 від 17.10.2016) метою Законопроекту є поліпшення фінансового становища підприємств теплоенергетики та підприємств водопостачання і водовідведення України, запобігання їх банкрутству та підвищення рівня інвестиційної привабливості шляхом впровадження механізмів врегулювання їх кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії.

Підготовлений Законопроект визначає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств теплоенергетики та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення шляхом врегулювання кредиторської заборгованості підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожитий природний газ та електричну енергію, що виникла в умовах неповного фінансування передбачених державним та/або місцевими бюджетами видатків для розрахунків за теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, спожиті підприємствами, організаціями та установами, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів; неповної оплати видатків, передбачених бюджетами всіх рівнів на фінансування пільг та субсидій, встановлених законодавством відносно оплати за енергоносії; неповної та/або невчасної оплати видатків на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги опалення та водопостачання, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню і організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів.

Взаєморозрахунки в рамках погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, мають послідовно забезпечити, зокрема, погашення заборгованості виробників та постачальників теплової енергії за природний газ використаний для виробництва теплової енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, а також заборгованості підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для надання відповідних послуг.

Отже, основними завданнями закону № 1730-VIII є запобігання банкрутству підприємств теплопостачання та погашення їх заборгованості за природний газ за рахунок видатків державного бюджету в частині, що дорівнює заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у справах про застосування наслідків невиконання зобов`язань споживачем за договором постачання природного газу, після укладення договору про організацію взаєморозрахунків зазначено, що "відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), що, по суті, усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині гарантованих державою та, як наслідок, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання" (постанови Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 904/2732/18, від 14.07.2020 у справі № 923/1064/18, від 05.03.2020 у справі № 926/19/19, а також у постанові від 18.01.2021 року у справі №924/1115/19).

Отже мета закону № 1730-VIII досягається шляхом усунення теплопостачальних організацій від виконання зобов`язання за договором постачання природного газу в частині, гарантованій державою, внаслідок укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Проте, у період до укладення договору про організацію взаєморозрахунків, у позивача відсутнє джерело погашення заборгованості за природний газ.

Слід звернути увагу, що неможливість виконання умов спірного договору щодо оплати за природний газ підтверджується також умовами спірного договору та станом його виконання.

Відповідно до п. 13.1 договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності), а в частині зобов`язань постачальника щодо передачі природного газу відповідно до п. 2.1 договору - після настання відкладальних обставин згідно зі ст. 212 ЦК України, а саме - укладання споживачем договорів/додаткових угод (додаткових договорів) про договірне списання з поточних банківських рахунків, на які надходять кошти у вигляді плати за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, строком дії до повного виконання зобов`язань споживача за всіма договорами, укладеними з постачальником, або повного погашення заборгованості за такими договорами, та виконання п. 5.2 цього договору.

Зазначене свідчить про укладення спірного договору на умовах щодо порядку оплати, які не можуть бути виконані позивачем.

Згідно з частинами першою та другою ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд бере до уваги наявність невідшкодованої заборгованості держави перед позивачем.

Разом з тим, виникнення права на отримання позивачем конкретної суми коштів за рахунок видатків Державного бюджету закон № 1730-VIII пов`язує з укладенням договору про організацію взаєморозрахунків між учасниками процедури врегулювання заборгованості, якими є відповідач, позивач, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ст. 1 закону № 1730-VIII).

Оплата за газ буде здійснюватися відповідно до положень договору про організацію взаєморозрахунків. Саме такими положеннями позивач просить доповнити спірний договір у рамках даної справи.

Отже, законом № 1730-VIII встановлена така модель погашення заборгованості теплопостачальних організацій за спожитий природний газ:

узгодження обсягу заборгованості держави з різниці в тарифах;

надання субвенції з державного бюджету;

укладення учасниками процедури врегулювання заборгованості договору про організацію взаєморозрахунків, яким встановлюється порядок погашення заборгованості за природний газ за рахунок видатків державного бюджету.

Закон № 1730-VIII покликаний на послідовне погашення заборгованості теплопостачальних організацій за природний газ за рахунок видатків державного бюджету та на недопущення їх банкрутства.

Оскільки до укладення договору про організацію взаєморозрахунків обов`язок позивача щодо оплати за природний газ за договором не припиняється, а джерело такої оплати у позивача відсутнє, суд погоджується з тим, що ефективним способом захисту прав позивача є зміна судом договору в частині порядку оплати заборгованості за природний газ за договором, яка дорівнює заборгованості з різниці в тарифах, що підлягає врегулюванню відповідно до закону № 1730-VIII.

Такий спосіб захисту випливає безпосередньо із закону № 1730-VIII та спрямований на досягнення його мети та дотримання принципу справедливості.

Даний спосіб захисту повністю узгоджується з позицією Кабінету Міністрів України, викладеній в законопроекті № 11273, відповідно до якої заборгованість теплопостачальних організацій за природний газ, яка виникла станом на 01.10.2023 перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", не підлягає стягненню та врегульовується після відшкодування суб`єктам в сфері теплопостачання заборгованості з різниці в тарифах відповідно до Закону № 1730-VIII.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що наявні підстави для зміни спірного договору шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7 в редакції, викладеній позивачем у прохальній частині позову.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, допустимі докази, які знаходиться в матеріалах справи та наведені правові норми, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Сумитеплоенерго" у повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання пунктів договору недійсними, внесення змін до договору задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Внести зміни до договору постачання природного газу № 7238-ПСО(ТКЕ)-29 від 09.09.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1.1 та 5.7 у наступній редакції:

"п. 5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

п. 5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 42399676) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (40030, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10; ідентифікаційний код 33698892) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 03 грудня 2024

Суддя Борисенко І. І.