СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Харків Справа № 922/2663/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

суддя Мартюхіна Н.О.,

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (вх.№2327Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Мужичук Ю.Ю., повний текст рішення складено 30.09.2024, у справі №922/2663/24

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, Харківська область, м. Ізюм,

до фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли, Харківська обл., м. Ізюм,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 41 855, 88грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 3 028, 00грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг поставки теплової енергії між позивачем та відповідачем, що унеможливлює встановлення порядку надання послуги позивачем, її вартості, строків та порядку оплати відповідачем; акти приймання-передачі за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року складені в односторонньому порядку та не містять підпису відповідача. В долучених до матеріалів справи копіях актів приймання-передачі відсутня адресна інформація, площа опалювальних приміщень, що не дає змогу ідентифікувати, що послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді надавались за адресою місцезнаходження нежитлового приміщення загальною площею 49, 1кв.м, розташованого на першому поверсі п`ятиповерхової житлової будівлі №18 по вул. Покровській у м. Ізюм, Харківської області, тобто, на об`єкт, який орендує відповідач. Також не вбачається яким чином здійснювалося нарахування, що унеможливлює перевірку судом також правильності нарахувань.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, зазначені акти були направлені відповідачу 19.06.2024, інших доказів направлення матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять інформації щодо отримання відповідачем цих актів та доказів на її підтвердження. Доказів надсилання рахунків на оплату комунальних послуг, за стягненням вартості яких звернувся позивач до суду, до матеріалів справи позивачем також не надано.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 30.09.2024, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Апелянт просить справу розглядати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг; у той же час, матеріали справи містять акт підключення, відповідно до якого будинок, де розташоване орендоване приміщення відповідача був підключений до централізованого опалення.

Як зазначає апелянт, вартість наданих послуг встановлена на підставі рішень органу місцевого самоврядування, які знаходяться у вільному доступі на сайті Ізюмської міської ради.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 у справі №922/2663/24; постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 у справі №922/2663/24 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк до 04.11.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 04.11.2024 для подання заяв і клопотань.

11.11.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження фактичного отримання відповідачем послуг.

Зазначає, що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції 15 000, 00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду справи у спрощеному порядку, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідно до рішення Ізюмської міської ради Харківської області №1864 від 31.05.2013 Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячої води.

28.09.2017 між фізичною особою-підприємцем Гусейновим Сергієм Камил-огли (орендар за договором), Ізюмською міською радою в особі Управління житлово-комунального господарства (орендодавець за договором) та Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством (балансоутримувач) укладено договір оренди майна №189 (далі - договір), що належить до комунальної власності, а саме нежитлового приміщення загальною площею 49, 1кв.м, розташованого на першому поверсі п`ятиповерхової житлової будівлі №18 по вул. Покровській у м. Ізюм, Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. за реєстровим №2001.

За актом приймання-передачі комунального майна, розташованого за адресою: м. Ізюм, вул. Покровська, 18, загальною площею 49, 1кв.м на першому поверсі п`ятиповерхової житлової будівлі, з окремим входом (позиції: 1-1, 5кв.м, 1-35, 4кв.м, 2-4, 8кв.м, 3-1, 8кв.м, 4-0, 9кв.м, 5-4, 7кв.м, згідно договору оренди комунального майна територіальної громади міста Ізюм зазначене майно було передано в платне строкове користування відповідача.

Згідно з пунктом 5.12 договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язаний здійснювати витрати пов`язані з утриманням майна. Укласти з Балансоутримувачем майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання майна.

Позивач вказує, що для оплати послуг, що надає позивач, на відповідача був відкритий абонентський рахунок №4314.

Відповідно до актів підключення за 2020, 2021 роки (опалювальні сезони) нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Покровська 18, де розташоване орендоване майно відповідача, було підключене до централізованого опалення.

Позивач вказав, що весь час належним чином виконував взяті на себе зобов`язання та поставляв теплову енергію відповідачу. На підтвердження надав акти приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року. Акти відповідачем не підписані.

19.06.2024 позивач на адресу відповідача направив лист №645 з проханням підписати відповідні акти та підписані примірники повернути на адресу позивача. Докази направлення надані позивачем до матеріалів справи.

Згідно з твердженнями позивача, відповідач відповіді на вищевказаний лист не надав, підписані акти приймання не повернув та вартість теплової енергії не сплатив.

Також позивачем надано рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі №922/1630/20 між тими ж сторонами, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2017 року по квітень 2020 року.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 41 855, 88грн.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 5.13 договору оренди, орендар зобов`язується у тижневий термін з моменту вступу у користування майном встановити індивідуальні прилади обліку та в 5-денний термін укласти прямі договори з Балансоутримувачем та з відповідними підприємствами на користування комунальними послугами (теплопостачання, тепловодопостачання та водовідведення, технічне обслуговування інженерних мереж, енергопостачання), вивіз твердо-побутових відходів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з положеннями статей 627-629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановив суд першої інстанції, договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 181 Господарського кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки.

Cпоживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц, 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі №904/6293/17 тощо.

Тим паче, що саме на відповідача умови договору оренди покладають обов`язок укласти відповідні прямі договори з підприємствами на користування комунальними послугами.

Підставою для виникнення зобов`язань з оплати за отриману теплову енергію без укладення договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг / постачання товарної продукції, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність договору унеможливлює встановлення порядку надання послуги позивачем, її вартості, строків та порядку оплати відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, орендоване відповідачем приміщення знаходиться у п`ятиповерховому житловому будинку із централізованим опаленням.

За умовами договору оренди, цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 28 вересня 2017 року по 27 вересня 2027 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу зазначив, що не користується орендованим приміщенням, однак, доказів розірвання договору і повернення нежитлового приміщення Ізюмській міській раді суду не надав.

Відповідно до актів підключення за 2020, 2021 роки (опалювальні сезони) нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Покровська 18, де розташоване орендоване майно відповідача, було підключене до централізованого опалення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають єдину систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища.

Оскільки орендоване відповідачем приміщення знаходиться у житловому будинку, який має єдину загальнобудинкову систему опалення, технічна можливість не поставлення теплової енергії останньому відсутня.

Теплова енергія постачається безперервно (пункт 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі - Правила №1198)).

Єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наведене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц (провадження №61-29708св18).

Відповідач відповідних доказів суду не надав.

Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року позивач надавав відповідачу послуги з опалення орендованого останнім приміщення.

Доказів іншого відповідачем суду не надано.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження заборгованості відповідача позивач надав акти приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року.

Саме по собі непідписання відповідачем надісланих йому актів не є правовою підставою для звільнення від оплати отриманих послуг.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача обґрунтованої відмови від підписання актів за жовтень 2020 лютий 2022 року чи відповіді на претензію щодо незгоди із розрахунком заборгованості за спірний період.

Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції щодо непідписання відповідачем вищенаведених актів та відсутності доказів направлення рахунків на адресу відповідача як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, як вже зазначалося, між сторонами склалися фактичні договірні відносини, і відповідач зобов`язаний щомісячно оплачувати надані послуги та самостійно отримувати розрахункові документи.

Позивач посилається на те, що нарахування плати за надані послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих в період споживання тарифів. Фактично, здійснювалося обслуговування всього житлового будинку в цілому, а щомісячне нарахування обсягу спожитої теплової енергії вираховувалося пропорційно опалювальній площі споживача.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання", визначальним для вибору тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Відповідач, який є орендарем нежитлового приміщення та фізичною особою-підприємцем відноситься до категорії "інші споживачі".

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:

- загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

За змістом частин 2, 3 статті 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Таким чином, законом передбачено повноваження з встановлення тарифів на послуги з постачання теплової енергії як НКРЕКП, так і органів місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Такі суб`єкти встановлюють тарифи для різного кола споживачів.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Для решти суб`єктів господарювання, які не підпадають під сферу регулювання НКРЕКП, тарифи на теплову енергію та комунальні послуги встановлюються органами місцевого самоврядування.

З викладеного вбачається, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи, зокрема на послуги з постачання теплової енергії, за винятком тарифів, які встановлюються НКРЕКП.

Отже, у даному випадку Ізюмська міська рада затверджує тариф для споживачів Ізюмського КПТМ.

Апеляційним судом встановлено, що тарифи з 01.10.2020 року визначені згідно рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 07.10.2020 №0789 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Ізюмському КПТМ"; рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради 19.10.2021 №1087 "Про встановлення Ізюмському КПТМ тарифів на послуги з постачання теплової енергії для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення)" встановлено Ізюмському КПТМ скориговані тарифи на послуги з постачання теплової енергії з 01.10.2021 до 30.09.2022: для інших споживачів (крім населення): одноставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії 5 167, 14грн/Гкал (з ПДВ) (пункт 1.2. рішення).

Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради 12.01.2022 №0024 "Про встановлення Ізюмському КПТМ тарифів на послуги з постачання теплової енергії для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення)" встановлено Ізюмському КПТМ скориговані тарифи на послуги з постачання теплової енергії з 01.01.2022 до 30.09.2022: для інших споживачів (крім населення): одноставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії 7 405, 56грн/Гкал (з ПДВ) (пункт 1.2. рішення).

Вказані рішення Виконкому Ізюмської міської ради про встановлення Ізюмському КПТМ тарифів на послуги з постачання теплової енергії є загальнодоступними та розміщенні на офіційних сайтах міськради та позивача в розділі тарифи (https://ikptm.com.ua).

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем.

Тим паче, що позивач просить стягнути лише основну заборгованість, без нарахування на неї 3% річних та інфляційних.

Відтак, безпідставним є висновок суду першої інстанції, що зазначені акти були направлені відповідачу 19.06.2024.

Очевидно, що відповідач, користуючись послугою позивача з опалення орендованих ним приміщень, має її оплатити.

Суд першої інстанції зазначив, що в долучених до матеріалів справи копіях актів приймання-передачі відсутня адресна інформація, площа опалювальних приміщень, що не дає змогу ідентифікувати, що послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді надавались за адресою місцезнаходження нежитлового приміщення загальною площею 49, 1кв.м, розташованого на першому поверсі п`ятиповерхової житлової будівлі №18 по вул. Покровській у м. Ізюм, Харківської області, тобто, на об`єкт, який орендує відповідач.

Однак, судова колегія зазначає, що саме відповідач не надав доказів, що вказані акти стосуються іншого приміщення, яке на праві власності або оренди належить відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 41 855, 88грн правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж слід задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 у справі №922/2663/24 скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача; судові витрати відповідача покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 у справі №922/2663/24 скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64300, Харківська область, м. Ізюм, проспект Незалежності, 33, ) 41 855, 88грн основної заборгованості, 3 028, 00грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3 633, 60грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна