ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Дніпро Справа № 908/1239/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Садова А.В. (поза межами суду) адвокат;

від відповідача: Гриценко В.С. (поза межами суду) самопредставництво;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 (повний текст складено 15.03.2024, суддя Азізбекян Т.А.) у справі № 908/1239/21

за позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

до відповідача: Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція, м. Енергодар, Запорізька область

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (після правонаступництва - Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція) про визнання недійсним правочину у формі заяви Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція від 11.12.2020 за № 42-30/26786 в частині погашення заборгованості Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція за послуги з розподілу електричної енергії.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024, у даній справі, позов задоволено.

Визнано недійсним правочин у формі заяви Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція від 11.12.2020 за № 42-30/26786 в частині погашення заборгованості Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція за послуги з розподілу електричної енергії.

Стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71504, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00130926) - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оспорювана заява відповідача від 11.12.2019 № 42-30/26786 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог суперечить нормам законодавства та умовам договору, що є підставою для визнання недійсним правочин у формі заяви на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: прийняти до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі №908/1239/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Запоріжжяобленерго» в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорювана заява відповідача від 11.12.2019 № 42-30/26786 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог суперечить нормам законодавства та умовам договору, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, умовам договору та наявній судовій практиці;

- зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємо зобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування. За одностороннім правочином, оформленим заявою Відповідача №42- 30/26786 від 11.12.2020 були припинені зарахуванням зустрічні однорідні зобов`язання, строк виконання яких настав, на загальну суму 120 967,43 грн. За заявою Відповідача припинені зобов`язання, вимоги за якими є зустрічними (за договором №12-7 від 01.01.2013/37-121-SD-15-02621 від 08.12.2015 про спільне використання технологічних електромереж: Позивач боржник, а Відповідач кредитор, за договором №1005 від 01.12.2005/42-11-8-06-546 від 30.01.2006 і №42 від 31.08.2011/42-11-8-11-1914 від 02.09.2011: Позивач кредитор, а Відповідач боржник), однорідними (форма проведення розрахунків - грошові кошти), строк їхнього виконання настав, та за якими відсутні обмеження, за наявності яких припинення зобов`язань зарахуванням не допускається (передбачені ч. 5 ст. 203 Господарського та ст. 603 Цивільного кодексів України);

- відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №918/539/18, грошові вимоги мають розглядатися як однорідні в силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошовими коштами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, якщо зобов`язання які виникли між сторонами за укладеними договорами є грошовими, то вони є однорідними. Відповідно до умов договорів форма проведення розрахунків за цими договорами - грошові кошти, що свідчить про однорідність вимог. «Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а є однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 "Припинення зобов`язань" ЦК України, і саме ця правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19». Таким чином, припинення зустрічних грошових зобов`язань зарахуванням за заявою Відповідача №42-30/26786 від 11.12.2020 відповідає нормам статті 203 Господарського та нормам ст. 601 Цивільного кодексів України. Припинення зустрічних грошових зобов`язань зарахуванням за заявою Відповідача №42-30/26786 від 11.12.2020 не порушило норми Закону «Про ринок електроенергії» і норми «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, як і не порушило Договори №12-7, №1005, №42;

- Відповідач не погоджується із висновком суду про те, що вчинений Відповідачем правочин в частині погашення заборгованості з наданої послуги з розподілу електричної енергії суперечить вимогам Закону та Договору. На момент вчинення оспорюваного правочину жодних заборон та обмежень на припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не було встановлено ні Законом «Про ринок електричної енергії», ні договорами, укладеними між сторонами №12-7, №1005, №42 від 31.08.2011, в їхній редакції, чинній станом на 11.12.2020, з урахуванням заяв-приєднання від 01.01.2019;

- Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» з 01.01.2019 приєдналось до «Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії», розміщеного на сайті http//www.zoe.com.ua, шляхом підписання заяв-приєднання, копії яких містяться в матеріалах справи. Підписані ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС заяви-приєднання до Договору передбачали приєднання споживача з 1 січня 2019 року: на умовах Договору про постачання електричної енергії № 42 від 31.08.2011, за яким відсутні умови про неможливість здійснення розрахунків шляхом припинення зобов`язання зарахуванням, на момент припинення зобов`язання 11.12.2020. Таким чином, відповідачем був підписаний вказаний «Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії», що свідчить про згоду сторін на його укладення, та погодження тих умов, які передбачені договором, та які не містили заборони щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (додатком №4 Договору «Порядок розрахунків» не було передбачено відповідної заборони). Крім того, звертаючись з позовом у цій справі Позивач надав Договір та додаток №4 до договору «Порядок розрахунків до договору», пункт 1.3 якого не містить змін щодо недопущення припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог з наданої послуги з розподілу електричної енергії в односторонньому порядку». Тому, є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи висновки Суду щодо наявності «заборони на припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог» у пункті 1.3 Додатку 4 «Порядок розрахунків»;

- долучена Судом до матеріалів справи копія «додаткової угоди про внесення змін до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» без номеру і дати, яка нібито була розміщена на сайті Позивача, не містить підписів уповноважених осіб відповідача, що свідчить про недотримання форми змін до договору та відсутність згоди сторін на зміну його умов, що є обов`язковим в силу ст. 651 Цивільного кодексу України. Пункт 2 вказаної «додатковї угоди» передбачає доповнення п. 1.3 Додатку № 4 «Порядок розрахунків» Договору абзацом четвертим такого змісту: «Не допускається припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог з наданої послуги з розподілу електричної енергії в односторонньому порядку за заявою однієї із сторін». В пункті 11 зазначено про набрання чинності «угоди» з дня її опублікування на сайті Оператора системи, а саме 01.04.2020. Проте, Заяви-приєднання до умов «додаткової угоди про внесення змін до договору споживача (непобутового) про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.04.2020» без номеру і дати, не були підписані відповідачем, тобто додаткова угода укладена не була. Всі договори (зокрема №42/42-11-8-11-1914 від 31.08.2011, на умовах якого відповідач приєднався до публічного договору та договір №42/77-121-08-19-08381 складений станом на 01.01.2021) між позивачем та відповідачем укладались за взаємного згодою шляхом їх підписання уповноваженими представниками сторін. При цьому, 01.01.2021 договір №42/42-11-8-11-1914 від 31.08.2011 складений позивачем в новій редакції як «Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії». Станом на 01.01.2021 «Порядок розрахунків» (додаток 4 до Договору) містив умову про «недопущення припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог» (абз. 4 п. 1.3 «Порядку розрахунків»). Відповідно до норм цивільного законодавства 01.02.2021 відповідач підписав «Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії», у тому числі додаток 4 з вказаною умовою. У зв`язку з чим, після 01.01.2021 Відповідач не припиняв зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за вищевказаним договором;

- посилання на обставини опублікування «додаткової угоди» на сайті позивача за адресою http//www.zoe.com.ua (нібито 01.04.2020), обізнаність та приєднання відповідача до «додаткової угоди», є безпідставним, оскільки: - докази опублікування «додаткової угоди» на сайті позивача саме 01.04.2020 відсутні в матеріалах справи №908/1239/21, - докази чинності даної «угоди» на момент вчинення оспорюваного правочину відсутні в матеріалах справи, - докази «обізнаності» (ознайомлення відповідача із «додатковою угодою») відсутні в матеріалах справи. Суд безпідставно визнав встановленими обставини ознайомлення Відповідача із змінами до Договору «Додаткової угоди про внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» без номеру, дати, підписів сторін;

- Суд необґрунтовано зазначив про те, що вчинений правочин суперечить вимогам Закону та Договору, якими «встановлено порядок здійснення оплати послуги з розподілу електричної енергії виключно в грошовій формі». Так, розрахунки за договорами №12-7, №1005, №42 здійснюються не через АТ «Ощадбанк», відповідні рахунки за цими договорами відкриті в ПАТ «Приватбанк» і ПАТ «Метабанк», не є рахунками із спеціальним режимом використання. Банки ПАТ «Приватбанк» і ПАТ «Метабанк» в розумінні норм Закону «Про ринок електричної енергії», з урахуванням постанови КМУ від 27.02.2019 № 140 «Про визначення уповноважених банків ринку електричної енергії» не є уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання ринку електричної енергії. Отже, розрахунки за договорами здійснюються шляхом зарахування грошових коштів на відповідні поточні рахунки, відкриті в ПАТ «Приватбанк» та ПАТ «Метабанк», а не на рахунки із спеціальним режимом використання (п. 2 ч. 3 ст. 5 та ст 75 Закону України «Про ринок електричної енергії»). При цьому, Закон України «Про ринок електричної енергії» не містив заборон щодо проведення заліку зустрічних однорідних вимог між учасниками ринку електричної енергії;

- скаржник також зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. В судовому засіданні 15.11.2023, під час розгляду справи по суті та заслуховування пояснень представника Відповідача щодо подання Позивачем доказів з порушенням встановленого строку, Господарський суд Запорізької області за власною ініціативою ухвалив повернутись на стадію підготовчого провадження у справі, що є безпідставним та свідчить про надання пріоритету у захисті інтересів позивача. Так, Відповідач в судовому засіданні надав пояснення щодо того, що 09.09.2022 (після закриття підготовчого провадження) позивачем подано до суду Пояснення по справі, до якого долучено копію «додаткової угоди про внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» без номеру і дати, яка фактично є заявою про подання нових доказів, що свідчить про порушення встановленого законом строку подання доказів, за відсутності обґрунтувань позивача щодо неможливості подання доказів у встановлений процесуальним законом строк. Апелянт вважає, що повернення до стадії підготовчого провадження у цій справі призвело до порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, надало позивачу значну процесуальну перевагу, що є неприпустимим зважаючи на принципи господарського судочинства.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

15.05.2024 від ПАТ Запоріжжяобленерго до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить відмовити Відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 №908/1239/21 залишити без змін.

Відзив обґрунтований наступним:

- позивач зазначає, що відповідно до п. 1.3 Додатка №4 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії в редакції додаткової угоди від 01.04.2020, тобто чинній на момент вчинення Відповідачем правочину за відповідним веб-посиланням передбачено, що розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться Споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора системи, вказаний в п. 13 Договору. За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок Оператора системи. Не допускається припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог з наданої послуги з розподілу електричної енергії в односторонньому порядку за заявою однієї із сторін. Будь-яких заперечень Відповідача щодо змісту даних умов договору та змін до нього до Позивача не надходило, а тому Відповідач є обізнаним з забороною визначеною умовами публічного договору щодо проведення зарахування за надану послугу з розподілу електричної енергії. Оспорювана заява відповідача від 11.12.2019 № 42-30/26786 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог суперечить нормам законодавства та умовам договору, що є підставою для визнання недійсним правочин у формі заяви на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України;

- ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» з 01.01.2019 приєдналось до «Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії», розміщеного на сайті http//www.zoe.com.ua, шляхом підписання заяв-приєднання, копії яких містяться в матеріалах справи. Підписані ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС заяви-приєднання до Договору передбачали приєднання споживача з 1 січня 2019 року. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України). Зміни до цього Договору, що стосуються публічних умов Договору та додатків до Договору, що є публічними, є однаковими для всіх споживачів, та вносяться шляхом розміщення їх тексту на офіційному веб-сайті Оператора системи розподілу. Зміни набирають чинності з дати зазначеної у таких змінах (розділ 12 публічного договору). Отже, висновок Відповідача про те, що зміни умов договору повинні здійснюватись за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору та в такій самій формі, що й укладений основний договір, є хибним;

- Позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та зазначає, що суд обґрунтовано дійшов висновку за результатами розгляду клопотання ПАТ «Запоріжжяобленерго», та визнав причини пропуску поважними для подання письмового доказу; поновив строк для подання письмового доказу та долучив до матеріалів справи паперову копію Додаткової угоди № 3 про внесення змін до договору споживача (не побутового) про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.04.2020, що міститься за посиланням зазначеним позивачем в заяві від 05.12.2023.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/1239/21. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/1239/21.

17.04.2024 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/1239/21 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: - подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/1239/21; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 24.07.2024 об 11:20 год.

29.05.2024 від відповідача до ЦАГС надійшла заява, якою просить допустити його представника до участі в судовому засіданні 24.07.2024 об 11:20 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

30.05.2024 від відповідача до ЦАГС надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, якими просить: врахувати заперечення на відзив на апеляційну скаргу; скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі №908/1239/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Запоріжжяобленерго» в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечення обґрунтовані наступним:

- за посиланням http//www.zoe.com.ua, тексти додаткових угод до «Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» не були розміщені станом на 01.04.2020, тому Відповідач не був обізнаний про наявність додаткової угоди до договору з умовою про заборону щодо проведення зарахування за надану послугу з розподілу електричної енергії. Належні, допустимі та достатні докази в підтвердження факту опублікування вказаної додаткової угоди до «Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» на сайті позивача саме 01.04.2020 не були надані ним до суду першої інстанції. Жодним доказом не підтверджено чинність додаткової угоди до «Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» із відповідною «забороною на припинення зобов`язань зарахуванням» на момент вчинення оспорюваного правочину;

- Позивач при поданні позовної заяви надав копії договору та додаток №4 до договору «Порядок розрахунків», пункт 1.3 якого не містив умов щодо недопущення припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог з наданої послуги з розподілу електричної енергії в односторонньому порядку. Між тим, надана позивачем після повернення справи зі стадії «розгляду справи по суті» в «підготовче провадження» копія «додаткової угоди про внесення змін до договору» без номеру і дати, з метою надання саме цього документу, містила відповідні умови щодо «заборони на припинення зобов`язань зарахуванням» у пункті 1.3 Додатку 4 «Порядок розрахунків». При цьому, долучена Судом до матеріалів справи копія «додаткової угоди» без номеру і дати, яка нібито була розміщена на сайті Позивача, не містила підписів уповноважених осіб, що свідчить про відсутність згоди сторін на зміну умов договору. Заяви-приєднання до умов «додаткової угоди про внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» без номеру і дати, не підписувались Відповідачем. Суд безпідставно визнав встановленими обставини ознайомлення Відповідача із «додатковою угодою про внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» без номеру, дати, підписів. Станом на дату вчинення оспорюваного правочину змін до Договору у вигляді додаткових угод не було внесено, жодні додаткові угоди із відповідними «заборонами на зарахування вимог» ні станом на 01.04.2020, ні станом на 11.12.2020 не були укладені, та не були розміщені на сайті Позивача;

- подаючи заяви по суті справи (позовна заява від 29.04.2021, відповідь на відзив від 30.06.2021) Позивач: - не надав відповідного доказу - додаткову угоду про внесення змін договору споживача (непобутового) про надання послуг з розподілу електричної енергії без номеру, без дати), хоча цей доказ нібито існував з 01 квітня 2020 року. - посилання позивача на вказаний доказ - додаткову угоду у цих заявах по суті, в якості обґрунтування своїх позовних вимог, відсутні, хоча цей доказ нібито існував з 01 квітня 2020 року, - про неможливість подання відповідного доказу (додаткової угоди про внесення змін договору без номеру, без дати) Позивач Суд не повідомляв. Ні 09.09.2022 при поданні «додаткової угоди до договору» разом з поясненнями, ні 05.12.2023 при повторному поданні цієї ж «додаткової угоди» без номеру, дати, Позивач не зазначив поважних причин неможливості подання доказів у встановлений процесуальним законом строк з причин, що не залежали від нього, враховуючи, що жодних перепон їх надати разом з заявами по суті справи в підготовчому провадженні тривалістю 4 місяці, не було;

- надана Позивачем копія «додаткової угоди про внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» не підтверджує обставини підписання змін до договору та наявність «заборони на припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог з наданої послуги з розподілу електричної енергії в односторонньому порядку за заявою однієї із сторін».

14.06.2024 від позивача до ЦАГС надійшли додаткові пояснення, якими просить відмовити Відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 №908/1239/21 залишити без змін.

14.06.2024 від представника позивача до ЦАГС надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 24.07.2024 об 11:20 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

24.07.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку з відпусткою члена колегії суддів Кощеєва І.М.

Ухвалою ЦАГС від 29.07.2024 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/1239/21 призначено в судове засідання на 06.11.2024 о 12:00 год.

28.10.2024 від позивача до ЦАГС надійшла заява, якою просить представнику ПАТ «Запоріжжяобленерго» надати можливість участі у судовому засіданні по справі № 908/1239/21, що призначена до розгляду на 06.11.2024 о 12:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 06.11.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні 06.11.2024 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи.

З 01.01.2019 Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (позивач) розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі отриманої ліцензії, що видана на підставі постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415. Тобто, з 01.01.2019 позивач є Оператором системи розподілу та надає послугу з розподілу.

На виконання вимог законодавства в сфері електроенергетики, зокрема, постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415 позивач, для забезпечення публічності, розмістило на офіційному веб-сайті ОСР: http//www.zoe.com.ua, «Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії» та Заяви-приєднання споживача.

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (відповідач) з 01.01.2019 приєдналось до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі Договір) шляхом підписання заяв-приєднання, копії яких містяться в матеріалах справи.

14.12.2020 на адресу позивача надійшла заява відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 11.12.2020 № 42-30/26786 на суму 120 967,43 грн. (т. 1, а.с. 28-29).

Таким чином, даною заявою відповідач припинив, з однієї сторони, зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати послуги з розподілу електричної енергії, а з іншої сторони, зарахував заборгованість позивача за надану послугу з утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Разом із цим, позивач вважає, що вказаний односторонній правочин відповідача у формі заяви від 11.12.2020 № 42-30/26786 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог вчинено з порушенням норм чинного законодавства, яке допускає здійснення розрахунків за використану електричну енергію виключно в грошовій формі, що і стало причиною звернення з позовом до суду.

29 грудня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1420 «Про утворення Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Згідно із вказаним рішенням Уряду утворено акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ). Установлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. Відтак, АТ «НАЕК «Енергоатом» є правонаступником ДП «НАЕК «Енергоатом».

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорювана заява відповідача від 11.12.2019 № 42-30/26786 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог суперечить нормам законодавства та умовам договору, що є підставою для визнання недійсним правочин у формі заяви на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, виходячи з наступного.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні положення містяться у частині 3 ст. 203 ГК України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Таким чином, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо) (такий правовий висновок сформульовано у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16).

У постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18 викладений правовий висновок щодо застосування положень ст. ст. 215, 601 ЦК України, суть якого полягає у тому, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність (прозорість) вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо характеру, змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Таким чином, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Схожий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 р. у справі № 910/18256/17, від 30.07.2019 р. у справі № 918/556/18, від 26.05.2020 р. у справі № 910/7807/19, від 11.06.2020 р. у справі № 910/7804/19, у яких, зокрема зазначено, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір щодо боргу за договором має бути вирішено у порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними і допустимими доказами.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, звертається до правового висновку, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 (зі спору, що виник з подібних правовідносин), у пунктах 47, 48, 49, 51 якої зазначено: «Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених ст. 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених ст. 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.».

Водночас, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 (зі спору, що виник з подібних правовідносин) викладено такі правові висновки: «Ст. 1087 ЦК України "Форми розрахунків" закріплює дві форми розрахунків: готівкову та безготівкову. Відповідно до частини першої ст. 1088 ЦК України "Види безготівкових розрахунків" при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Тож встановлена договором форма розрахунків (безготівкова) відповідачем не змінювалася в односторонньому порядку. Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України).».

Колегія суддів висновує, що оскільки формою проведення розрахунків між сторонами є грошові кошти, то зазначене свідчить про однорідність вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України Про ринок електричної енергії, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 140 Про визначення уповноважених банків ринку електричної енергії уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання ринку електричної енергії, визначені Ощадбанк, Укргазбанк, Державний експертно-імпортний банк України.

Разом з тим, як зазначив Відповідач, за договорами № 12-7, № 1005 та № 42 за якими припинені зобов`язання зарахуванням за заявою Відповідача № 42-30/26786 від 11.12.2020, розрахунки здійснюються шляхом зарахування грошових коштів на відповідні поточні рахунки, відкриті в ПАТ Приватбанк і ПАТ Метабанк.

Крім того, відповідно до ст. 75 Закону України Про ринок електричної енергії та ст. 17 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постановою НКРЕКП від 27.06.2019 р. № 1247 затверджений Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку, згідно з яким усі, без винятку, рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку відкриті в АТ Ощадбанк і його філіях у відповідних містах України.

При цьому, в Постанові НКРЕКП № 1247 зазначено найменування електропостачальників, оператора системи передачі, оператора ринку та зазначено їхні рахунки за спеціальним режимом використання.

У той же час, ПАТ Запоріжжяобленерго відсутнє в зазначеному переліку електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку.

Відтак, за договорами № 12-7, № 1005 та № 42, розрахунки здійснюються з внесенням плати на поточні рахунки, а не на рахунки із спеціальним режимом використання.

У Законі України Про ринок електричної енергії, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії з 01.07.2019 також відсутні положення щодо заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язання шляхом зарахування.

Доводи Позивача про те, що умови договору містять заборону проведення зарахування зустрічних однорідних вимог не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів констатує, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" ні суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів того, що додаткова угода із внесеними змінами до пункту 1.3 додатку № 4 до договору (т. 1, а.с. 150) була опублікована на сайті ПАТ "Запоріжжяобленерго" саме 01.04.2020 та діяла на момент вчинення оспорюваного правочину (11.12.2020).

До того ж, до позовної заяви самим же Позивачем додана роздруківка договору та додатку № 4 без відповідної додаткової угоди.

Отже, з матеріалів справи не вбачається та апеляційним господарським судом не встановлено визначення законодавством або публічним договором про надання послуг з розподілу електричної енергії заборони на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог станом на час вчинення Підприємством оспорюваного одностороннього правочину (11.12.2020).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №908/1246/21.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції висновує, що зарахування ДП НАЕК Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція зустрічних вимог було здійснене з дотриманням вимог чинного законодавства України, що свідчить про необґрунтованість заявлених Позивачем вимог та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на необґрунтоване повернення до стадії підготовчого провадження для долучення доказу до справи, знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного перегляду, проте зазначене не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ч. 3 ст. 277 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог допустив невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 ГПК України, у резолютивній частині постанови має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 282-284, 287-289 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/1239/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі № 908/1239/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція 2724,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.

Видачу наказу, на виконання цієї постанови, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.12.2024.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін