РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2024Справа № 910/11100/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком рент" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" про стягнення 411 643,50 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 411 643,50 грн., з яких 339 373,24 грн. заборгованості, 12 810,19 грн. інфляційних втрат, 5 861,25 грн. 3% річних та 53 598,82 грн. пені за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача та компенсацію спожитих комунальних послуг № 24 від 16.11.2023 року на підставі статей 509, 525, 526, 527, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

25.09.2024 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволені позову відмовити.

30.09.2024 року позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача, в якому останній просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інком рент" (позивач, балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" (відповідач, користувач) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача та компенсацію спожитих комунальних послуг № 24 (Договір), за умовами пункту 1.1 якого балансоутримувач забезпечує утримання та експлуатацію прилеглої території, допоміжних приміщень, утримання, розвиток та експлуатацію внутрішньобудинкових систем (мереж, арматури на них, приладів та обладнання, засобів обліку та регулювання споживання комунальних послуг, які знаходяться в межах території) і технологічних мереж, які належать балансоутримувачу, а користувач бере участь у витратах балансоутримувача на вказані роботи та послуги в обсягах, погоджених сторонами в цьому договорі, а також компенсує балансоутримувачу вартість спожитих комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2.1.4 Договору балансоутримувач зобов`язується забезпечити своєчасне надання користувачу рахунку та акту (-ів) наданих послуг, передбачені пунктом 1.1 цього Договору, а також за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору користувач зобов`язується своєчасно вносити плату на рахунок балансоутримувача за послуги, передбачені пунктом 1.1 цього Договору, а також за комунальні послуги.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки між сторонами за цим Договором здійснюються шляхом внесення користувачем авансових платежів за послуги, передбачені пунктом 1.1 Договору та за комунальні послуги, які він споживає, з подальшим коригуванням таких платежів на підставі актів виконаних робіт з врахуванням фактично спожитих обсягів комунальних послуг у звітному місяці.

У відповідності до пункту 4.3 Договору користувач не пізніше 05 числа - звітного, місяця відповідно до рахунка, наданого балансоутримувачем, вносить попередню плату на рахунок балансоутримувача за послуги, передбачені пунктом 1.1 цього Договору, а також за комунальні послуги, які він споживає, а також, на підставі актів наданих послуг за попередній місяць, сплачує різницю вартості фактично спожитих послуг за попередній місяць (у разі, якщо обсяг фактично спожитих комунальних послуг у попередньому місяці був більшим за прогнозоване споживання у тому ж місяці). У випадку, якщо за звітний місяць внесена користувачем на рахунок балансоутримувача передоплата за послуги, передбачені цим Договором, перевищує фактичну вартість таких послуг, розраховану на підстав показників засобів обліку та зазначену балансоутримувачем в актах надання послуг, сума переплати зараховується в якості авансу на наступний звітний період.

Згідно з пунктом 8.1 Договору останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.03.2024 року, а в частині здійснення розрахунків - до повного їх виконання.

Поясненнями позивача, які викладені в позовній заяві, частково відповідача, який підтвердив у відзиві існування даної заборгованості, актами надання послуг № А-01-000064 від 31.01.2024 року на суму 270 506,85 грн., № А-02-000051 від 29.02.2024 року на суму 64 363,57 грн., № А-03-000018 від 31.03.2024 року на суму 4 502,82 грн., відповідними рахунками на оплату комунальних послуг за період з січня-березня 2024 року, копії яких міститься в матеріалах справи, підтверджується факт того, що позивачем на виконання умов Договору надано відповідачу обумовлені послуги на загальну суму 339 373,24 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Статями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з неоплачених послуг в розмірі 339 373,24 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати отриманих послуг позивачем нараховано до стягнення з відповідача 12 810,19 грн. інфляційних втрат та 5 861,25 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 12 810,19 грн. інфляційних втрат та 5 861,25 грн. 3% річних також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 53 598,82 грн. пені на підставі пункту 6.3 Договору.

За умовами пункту 6.3 Договору при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки та за весь час прострочення.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Позовні вимоги в частині стягнення 53 598,82 грн. пені також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних та пені на 50%, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму, потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника в кожному окремому випадку.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

З наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін у справі, з урахуванням встановлених обставин справи, та не допускати фактичного звільнення відповідача від їх сплати без належних на те правових підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого можливе зменшення розміру відсотків річних на підставі статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України.

Водночас відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних та пені на 50%, не надав суду жодного доказу та не навів беззаперечних обставин, які могли б свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідність заявлених позивачем до стягнення сум наслідкам порушення зобов`язання.

Суд не може визнати достатнім для зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних та пені посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану, добросовісність поведінки відповідача і його скрутне матеріальне становище, а також відсутність збитків у позивача, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином.

Крім цього суд наголошує, що зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних та пені на 50%, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором.

Доводи, на які посилався відповідач у відзиві залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 12; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком рент" (01013, місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7, офіс 5; ) 339 373 (триста тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят три) грн. 24 коп. заборгованості, 12 810 (дванадцять тисяч вісімсот десять) грн. 19 коп. інфляційних втрат, 5 861 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 25 коп. 3% річних, 53 598 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 82 коп. пені та 6 174 (шість тисяч сто сімдесят чотири) грн. 65 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна