ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10 грудня 2024 року м. ЧернівціСправа № 926/3183/24

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, розглянувши заяву

заявника комунального підприємства Міський торговельний комплекс Калинівський ринок, м. Чернівці

до боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Чернівці

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 10781,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Міський торговельний комплекс Калинівський ринок звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором №2452/2тс від 25.04.2017 про надання в користування торговельного місця на території КП МТК Калинівський ринок в сумі 10781,36 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 справу № 926/3183/24 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Розглянувши заяву комунального підприємства Міський торговельний комплекс Калинівський ринок про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 10781,36 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви (ст. 149 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

За подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом (ч. 1 ст. 151 ГПК України).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

Згідно статті 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 року складає 3028,00 гривні.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, оскільки заява про видачу судового наказу подана до суду через систему Електронний суд, заявник зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі 242,24 грн.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір).

В якості доказів сплати судового збору заявником до заяви про видачу судового наказу додано платіжну інструкцію №7289 від 28.11.2024.

Як вбачається з доданої платіжної інструкції №7289 від 28.11.2024 заявником сплачено судовий збір в сумі 302,80 грн.

Однак, з отриманої судом Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України встановлено, що заявником сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції №7289 від 28.11.2024 у розмірі 302,80 грн. який зараховано за звернення до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу у справі №926/3085/24.

Судом встановлено, що Господарським судом Чернівецької області 29.11.2024 у справі №926/3085/24 видано судовий наказ про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь стягувача Комунального підприємства Міський торгівельний комплекс Калинівський ринок (58020, м. Чернівці, вул. Калинівська, 13-А, код 22849693) заборгованості в сумі 2922,72 грн та 302,80 грн судового збору.

Отже, заявником до заяви про видачу судового наказу у справі №926/3183/24 додано таку ж саму платіжну інструкцію №7289 від 28.11.2024 про сплату судового збору, як і у справі №926/3085/24, в якій судом вже видано судовий наказ.

Тобто, сума судового збору, сплаченого на підставі платіжної інструкції №7289 від 28.11.2024 за подання заяви про видачу судового наказу вже зарахована судом у справі №926/3085/24.

Господарський процесуальний кодекс України чи Закон України "Про судовий збір" не передбачають можливості повторного подання вказаної платіжної інструкції на підтвердження сплати судового збору у інших справах, а тому платіжна інструкція №7289 від 28.11.2024 не може бути прийнята в якості доказів сплати судового збору у справі №926/3183/24.

Отже, оскільки кожна заява про видачу судового наказу є самостійним, окремим об`єктом справляння судового збору, а зарахування судового збору згідно доданої платіжної інструкції вже відбулося у справі №926/3085/24, суд не приймає платіжну інструкцію №7289 від 28.11.2024 на суму 302,80 грн., як належний доказ сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, всупереч вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України заявником до заяви про видачу судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, з огляду на те, що заявником не дотримано вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, а саме, не додано доказів сплати судового збору у розмірі, встановленому законом, суд дійшов висновку про те, що у видачі судового наказу необхідно відмовити.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 147, 148, 149, 150, 151, 152, 153, 154, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити комунальному підприємству Міський торговельний комплекс Калинівський ринок у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 10781,36 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 10.12.2024.

Суддя С.О.Миронюк