РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2024Справа № 910/8269/24
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 799 297 761,12 грн

При секретарю судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Андрієвська О.В. - представник за довіреністю №153 від 01.04.2024;

від відповідача: Прокопів Н.М. - представник за довіреністю №168-Д від 29.12.2023;

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Державне підприємство) 941 476 316,86 грн, з яких: 841 943 331,37 грн - основна заборгованість за серпень 2023 року (694 658 445,65 грн), травень 2024 року (42 334 152,04 грн) та червень 2024 року (104 950 733,68 грн), а також 55 092 425,31 грн - 3% річних та 44 440 560,18 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу за період з 29.03.2023 по 30.06.2024, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21 від 15.09.2021 у частині своєчасної оплати вартості наданих послуг у період з квітня 2023 року по червень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/8269/24. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.07.2024.

29.08.2024 через загальний відділ діловодства суду від Державного підприємства надійшов відзив, в якому останнє просило суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що відповідно до умов договору та Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 №859) (далі - Положення про ПСО) строк оплати вартості послуг не настав у зв`язку з відкладальною обставиною, відповідно до якої розрахунки за договором будуть здійснені після її припинення (погашення заборгованості позивача перед Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом") за куплену електроенергію) (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №916/2002/17);

- ненастання строку виконання зобов`язань щодо сплати основної заборгованості виключає можливість стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, а наданий позивачем розрахунок вказаних компенсаційних виплат є необґрунтованим;

- під час виконання умов договору настали форс-мажорні обставини, зумовлені введенням на всій території України воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, які були засвідчені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, відтак Державне підприємство звільняється від за порушення своїх зобов`язань.

Також у своєму відзиві Державне підприємство, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.03.2021 у справі №902/417/18 та у постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №910/4918/22, просило суд зменшити заявлені до стягнення розміри 3% річних та інфляційних втрат до 1% від стягнутої суми.

Крім цього, відповідачем вказано про відсутність предмету спору в частині суми основного боргу у розмірі 75 541 065,20 грн у зв`язку з частковою оплатою суми основної заборгованості у розмірі 13 881 600,34 грн та зарахуванням зустрічних вимог у розмірі 61659464,86 грн.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2024 відкладено підготовче засідання у справі №910/8269/24 на 09.09.2024.

09.08.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала відповідь на відзив, в якій зазначила про безпідставність аргументів Державного підприємства щодо ненастання строку оплати вартості наданих послуг, оскільки останнім не доведено, що закупівля електричної енергії у АТ "НАЕК "Енергоатом" здійснювалася за результатами проведення електронних аукціонів та спростовується, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків за 2023 рік (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2024 у справі №910/1083/23, від 25.01.2024 у справі №910/1294/23);

- відповідачем не доведено підставі для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, а спірні правовідносини не є подібними до правовідносин, які склалися у справах №902/417/18, №910/4918/22;

- Державним підприємством не надано належних доказів, які підтверджують настання форс-мажорних обставин.

Разом із цим, Компанією визнано відсутність предмета спору у розмірі 75 541 065,20 грн основного боргу.

04.09.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 654 684 886,50 грн основної заборгованості за серпень 2023 року, 60 279 664,44 грн 3% річних та 84 333 210,18 грн інфляційних втрат, нарахованих з період з 29.03.2023 по 14.07.2024.

09.09.2024 через систему "Електронний суд" Державне підприємство подало заперечення на відповідь на відзив, в яких вказало на помилковість висновків, сформованих Верховним Судом у постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23, а також наголосило про можливість зменшення судом розмірі 3% річних та інфляційних втрат.

09.09.2024 через систему "Електронний суд" Державне підприємство подало клопотання про витребування доказів щодо заборгованості позивача перед АТ "НАЕК "Енергоатом" за куплену в останнього електричної енергії.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі №910/8269/24 на 08.10.2024.

11.09.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала додаткові пояснення, в яких підтримала свої позовні вимоги та зазначила про сформовану судову практику Верховного Суду, яка є релевантною до спірних правовідносин, зокрема у справах №910/1294/23, №910/1597/23. Крім цього, позивач наголосив на відсутності в останнього заборгованості перед АТ "НАЕК "Енергоатом", що виключає настання відкладальної обставини.

04.10.2024 через систему "Електронний суд" Компанією подано клопотання про долучення доказів оплати основного боргу у розмірі 132 541,43 грн та про закриття провадження у справі у частині стягнення основної заборгованості у вказаному розмірі.

07.10.2024 через систему "Електронний суд" Державним підприємством подано додаткові письмові пояснення, в яких відповідач вказав на необґрунтованість нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

07.10.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 132 541 868,43 грн у зв`язку з її добровільною сплатою.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову від 04.09.2024, закрито підготовче провадження та призначено справу №910/8269/24 до судового розгляду по суті на 05.11.2024. Таким чином, розгляд справи здійснюватиметься з урахуванням заяви Компанії про зміну предмета позову.

04.11.2024 через систему "Електронний суд" від Компанії та Державного підприємства надійшли заява та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу за серпень 2023 року у розмірі 112 594 637,85 грн у зв`язку з його добровільною сплатою, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, та просили закрити провадження у справі в цій частині. У своїй заяві позивач повідомив, що розмір основної заборгованості за серпень 2023 року складає 409 548 380,22 грн (654684886,50 грн - 132 541 868,43 грн - 112 594 637,85 грн).

Призначене на 05.11.2024 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 призначено судове засідання у справі №910/8269/24 на 19.11.2024.

18.11.2024 через систему "Електронний суд" від Компанії та Державного підприємства надійшли заява та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу за серпень 2023 року у розмірі 53 616 494,22 грн у зв`язку з його добровільною сплатою, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, та просили закрити провадження у справі в цій частині. У своїй заяві позивач повідомив, що розмір основної заборгованості за серпень 2023 року складає 355 931 886,00 грн (654 684 886,50 грн - 132541868,43 грн - 112 594 637,85 грн - 53 616 494,22 грн).

У судовому засіданні 19.11.2024 представник Державного підприємства заявив усне клопотання про відкладення судового засідання, просив суд його задовольнити.

Представник Компанії заперечив проти зазначеного клопотання відповідача, просив відмовити у його задоволенні.

Суд без виходу до нарадчої кімнати протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з його необґрунтованістю.

У цьому ж судовому засіданні представник Компанії підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з урахуванням заяв про закриття провадження.

Представник Державного підприємства просив відмовити у задоволенні позову. У випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив суд зменшити, заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1% стягнутих сум.

У судовому засіданні 19.11.2024 на підставі статті 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що з урахуванням часткового погашення заборгованості позовні вимоги Компанії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

15.09.2021 між Компанією (далі за текстом договору - постачальник) та Державним підприємством (далі за текстом договору - замовник) було укладено договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21, відповідно до пункту 1 якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник - отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483.

У пункті 4 договору передбачено, що загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість.

Прогнозна вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно, до додатка 5 Положення про покладення спеціальних, обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (пункт 5 договору).

Пунктом 6 договору сторони визначили, що до 15 числа місяця що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

Згідно з пунктом 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Відповідно до пункту 8 договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

Згідно з пунктом 10 договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних із своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника.

У відповідності до пункту 1) пункту 12 договору постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії

Пунктами 2) та 3) пункту 13 договору визначено, що замовник зобов`язаний здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному пунктом 7 цього договору, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Відповідно до розрахунків платежів Компанії (додатки 5 до договору) прогнозована вартість послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, що надається постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю (разом із ПДВ) становить:

за квітень 2023 року - ,64 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 264338296,33 грн);

за травень 2023 року - 954706058,64 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 190941211,73 грн);

за червень 2023 року - 708352744,55 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 141670548,91 грн);

за липень 2023 року - 833816045,20 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 166763209,04 грн);

за серпень 2023 року - 829532488,68 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 165906497,74 грн);

за вересень 2023 року - ,17 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 219626358,63грн);

за жовтень 2023 року - 1473547 203,62 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 294709440,72грн);

за листопад 2023 року - ,10 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 321176279,62грн);

за грудень 2023 року - ,39 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 332427927,88 грн);

за січень 2024 року - ,22 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 392114605,86 грн);

за лютий 2024 року - ,37 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 373368 663,87 грн);

за березень 2024 року - ,16 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 294904417,03грн);

за квітень 2024 року - ,31 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 226926903,06 грн);

за травень 2024 року - 924059427,01 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 184 811 885,40 грн);

за червень 2024 року - 446 626 783,98 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 89 325 356,80 грн).

У період з квітня 2023 року по червень 2024 року Компанією було надано Державному підприємству обумовлені договором послуги на загальну вартість 17 182 241 213,72? грн (разом із ПДВ), що підтверджується актами приймання передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до договору:

від 30.04.2023 (за період з 01.04.2023 по 30.04.2023) на суму ,55 грн (разом із ПДВ);

від 31.05.2023 (за період з 01.05.2023 по 31.05.2023) на суму 929 128 012,75 грн (разом із ПДВ);

від 30.06.2023 (за період з 01.06.2023 по 30.06.2023) на суму 651 664 715,81 грн (разом із ПДВ);

від 31.07.2023 (за період з 01.07.2023 по 31.07.2023) на суму 746 967 746,10? грн (разом із ПДВ);

від 31.08.2023 (за період з 01.08.2023 по 31.08.2023) на суму 884 052 728,44? грн (разом із ПДВ);

від 30.09.2023 (за період з 01.09.2023 по 30.09.2023) на суму 916978256,82? грн (разом із ПДВ);

від 31.10.2023 (за період з 01.10.2023 по 31.10.2023) на суму ,14? грн (разом із ПДВ);

від 30.11.2023 (за період з 01.11.2023 по 30.11.2023) на суму ,86? грн (разом із ПДВ);

від 31.12.2023 (за період з 01.12.2023 по 31.12.2023) на суму ,10? грн (разом із ПДВ);

від 31.01.2024 (за період з 01.01.2024 по 31.01.2024) на суму ,83? грн (разом із ПДВ);

від 29.02.2024 (за період з 01.02.2024 по 29.02.2024) на суму ,09? грн (разом із ПДВ);

від 31.03.2024 (за період з 01.03.2024 по 31.03.2024) на суму ,60? грн (разом із ПДВ);

від 30.04.2024 (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) на суму 929 222 542,99? грн (разом із ПДВ);

від 31.05.2024 (за період з 01.05.2024 по 31.05.2024) на суму 937 400 714,18? грн (разом із ПДВ);

від 30.06.2024 (за період з 01.06.2024 по 30.06.2024) на суму 374 882 963,46? грн (разом із ПДВ).

Вказані акти були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (акт від 30.06.2024 був лише підписаний за допомогою електронних цифрових підписів) без жодних претензій та/або зауважень.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є, зокрема стягнення основної суми заборгованості у розмірі 841 943 331,37 грн, з яких: за серпень 2023 року - 694658445,65 грн, за травень 2024 року - 42 334 152,04 грн та червень 2024 року - 104950733,68 грн.

З урахуванням проведених оплат у розмірі 341 676 050,30 грн, що відображені у доданому до позовної заяви розрахунку, розмір заборгованості за червень 2024 року становив 33 206 913,16 грн.

Також після звернення Компанії з даним позовом, зобов`язання Державного підприємства по оплаті заборгованості за травень-червень 2024 року були повністю припинені, шляхом оплати, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.07.2024 №378 169 на суму 13 881 600,34 грн (за травень 2024 року), та зарахуванням, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.07.2024, відповідно до якого в рахунок погашення зобов`язань в спірний період було зараховано 28 452 551,70 грн за травень 2024 року та 33 206 913,16 грн за червень 2024 року.

Крім цього, Державним підприємством також частково було погашено заборгованість за серпень 2023 року на загальну суму 39 973 559,15 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №394 981 від 29.08.2024 на суму 10 118 096,66 грн, №395 075 від 30.08.2024 на суму 23 421 483,18 грн та №395 097 від 30.08.2024 на суму 6 433 979,31 грн.

Таким чином, непогашена заборгованість за серпень 2023 року становила 654684886,50 грн.

У зв`язку з несвоєчасною та не у повному обсязі сплатою Державним підприємством вартості послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за договором №2301/02/21 від 15.09.2021, Компанія (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просила суд стягнути з відповідача 654 684 886,50 грн основної заборгованості за серпень 2023 року, а також 60 279 664,44 грн 3% річних та 84 333 210,18 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.03.2023 по 14.07.2024.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг, за яким, відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом договору №2301/02/21 від 15.09.2021 було надання позивачем відповідачу послуг із забезпечення доступності електричної енергії, які останній зобов`язався отримувати та сплатити їх вартість.

В абзаці 1 пункту 10 договору сторонами було узгоджено, що факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Як було раніше встановлено судом, за період з квітня 2023 року по червень 2024 року між Компанією та Державним підприємством було підписано та скріплено печатками без жодних претензій та зауважень акти приймання-передані послуг, зокрема за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 на суму 884 052 728,44? грн (разом із ПДВ).

Факт надання обумовлених договором послуг у вказаний період також не заперечувався відповідачем та, окрім серпня 2023 року, були повністю сплачені Державним підприємством.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, які підтверджуються належними доказами, про надання Компанією Державному підприємству послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг за договором №2301/02/21 від 15.09.2021, зокрема у серпні 2023 року на суму 884052728,44? грн (разом із ПДВ).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

Разом із цим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач наголошував про ненастання строку для оплати послуг у зв`язку із відкладальною обставиною - наявністю у позивача заборгованості за куплену в АТ "НАЕК "Енергоатом" електроенергії. Однак суд не погоджується з такими доводами Державного підприємства, з огляду на таке.

У відповідності до пункту 1 договору Державне підприємство зобов`язалося оплачувати надані постачальником послуги вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483.

Крім цього, згідно з пунктом 1) пункту 12 договору постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії

Підпунктом 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ №483 від 05.06.2019 (далі - Положення про ПСО) передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед АТ "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

Відповідно до вимог пункту 5 Положення про ПСО до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України", за результатами проведення електронних аукціонів у АТ "НАЕК "Енергоатом" стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" ("бази") за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Отже, відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед АТ "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 та була підтримана Верховним Судом у постанові від 18.07.2024 у cправі №910/1083/23, правовідносини в яких є подібними із спірними правовідносинами у цій справі за змістовним критерієм (з огляду на правове регулювання та права й обов`язки сторін).

Заперечення відповідача щодо вищезазначених висновків суду касаційної інстанції відхиляються судом, оскільки за частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач має перед АТ "НАЕК "Енергоатом" заборгованість за електричну енергію, закуплену саме за результатами проведення електронних аукціонів.

Оскільки відповідачем не було доведено існування заборгованості позивача перед АТ"НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО, відтак доводи відповідача про ненастання строку оплати вартості послуг у зв`язку з відкладальною обставиною є необґрунтованими та відхиляються судом.

Разом із цим, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем у добровільному порядку додатково було погашено основну заборгованість за серпень 2023 року у розмірі 298 753 000,50 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій: від 30.09.2024 №403 881 на суму 26 808 247,11 грн, від 11.09.2024 №396 909 на суму 10 750 715,53 грн, від 16.09.2024 №398 640 на суму 1 405 410,32 грн, від 17.09.2024 №398 664 на суму 39 019 504,61 грн, від 18.09.2024 №398 685 на суму 27749743,75 грн, від 27.09.2024 №402 994 на суму 26 808 247,11 грн, від 15.10.2024 №407 453 на суму 26 808 247,11 грн, від 13.10.2024 №409 172 на суму 5 361 649,42 грн, від 28.10.2024 №411 729 на суму 26 808 247,11 грн, від 30.10.2024 №412 708 на суму 53 616 494,21 грн, від 05.11.2024 №416 089 на суму 26 808 247,11 грн та від 05.11.2024 №416 089 на суму 26808247,11 грн. Вказана обставина також визнається сторонами.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі відсутності предмету спору.

Оскільки Державне підприємство після відкриття провадження та прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову у даній справі додатково погасило суму основної заборгованості за серпень 2023 року в загальному розмірі 298 753 000,50 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/8269/24 у частині стягнення основного боргу у розмірі 298 753 000,50 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної оплати вартості послуг із забезпечення доступності електричної енергії у серпні 2023 року за договором №2301/02/21 від 15.09.2021, а також враховуючи часткове погашення основної заборгованості, суд дійшов висновку про наявність у відповідача основної суми заборгованості у розмірі 355 931 886,00 грн (654 684 886,50 грн - 298 753 000,50 грн).

У той же час, Державне підприємство вказувало, що порушення зобов`язань за договором було зумовлене настанням обставин непереборної сили - військовою агресії Російської Федерації на всій території України та введенням на всій території України воєнного стану.

Згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Проте суд вважає такі аргументи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За частиною 2 статті 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в постановах: від 25.01.2022 у справі № 904/3886/22, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Згідно з пунктом 20 договору обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, масові заворушення, введення комендантської години, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом тощо.

Відповідно до пункту 21 договору у разі виникнення обставин, зазначених у пункті 20 цього договору, сторона, яка зазнала їх впливу, повинна негайно за допомогою будь-яких доступних засобів повідомити про такі обставини іншій стороні у максимально стислий строк шляхом надіслання письмового повідомлення про настання таких обставин. Повідомлення про обставини непереборної сили повинне містити вичерпну інформацію про природу обставин непереборної сили, час їх настання та оцінку їх впливу на можливість сторони виконувати свої зобов`язання згідно з цим договором та на порядок виконання зобов`язань згідно з цим договором у разі, коли це можливо.

У разі коли дія обставин, зазначених у пункті 20 цього договору, припиняється, сторона, яка зазнала їх впливу, зобов`язана негайно, але в будь-якому випадку в строк не пізніше 24 годин з моменту, коли сторона дізналася або повинна була дізнатися про припинення зазначених обставин, письмово повідомити іншій стороні про їх припинення. У зазначеному повідомленні повинні міститися інформація про час припинення дії таких обставин та строк, протягом якого сторона виконає свої зобов`язання за договором (пункт 22 договору).

Пунктом 23 договору встановлено, що наявність і строк дії обставин непереборної сили підтверджуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Сторони не несуть відповідальності за невиконання умов цього договору в разі настання форс-мажорних обставин (пункт 24 договору).

Судом встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", зокрема щодо підтвердження наявності форс-мажорних обставин, мають загальний характер та підлягають застосуванню у тому числі й щодо спірних правовідносин.

Отже, відповідний сертифікат ТПП України є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Крім цього, судом першої інстанції також встановлено, що всупереч приписам законодавства в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази письмового повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Розміщення на офіційному сайті повідомлення про настання обставин непереборної сили не є належним повідомленням та не відповідає положенням розділу 5 договору.

Також Державне підприємство зазначало, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є достатнім доказом настання форс-мажорних обставин.

Однак посилання відповідача на вказаний лист суд вважає необґрунтованим, оскільки вказаний документ не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Крім цього, суд звертає увагу відповідача на те, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

При цьому зазначений лист не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність у нього форс-мажорних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №922/193/23, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність його вини внаслідок настання обставин непереборної сили.

Також внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів за надані послуги, згідно з розрахунком у заяві про зміну предмета позову від 04.09.2024 позивачем нараховано до стягнення 60 279 664,44 грн 3% річних та 84 333 210,18 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.03.2023 по 14.07.2024.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передумовою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.

Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, як і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.0.2020 у справі №910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Заперечуючи проти розрахунку компенсаційних виплат, Державне підприємство вказувало на неможливість нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на прогнозні обсяги після заміни їх на фактичні відповідно до пункту 7 договору.

Державне підприємство зазначає, що шостий платіж згідно з пунктом 7 Договору розраховується як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

Отже, на момент підписання акта приймання-передачі послуги планові обсяги послуги, за переконанням відповідача, змінюються на фактичні, відповідно у Підприємства припинялись зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежами згідно з договором. При цьому, позивач не змінював базу нарахування для стягнення 3% річних та інфляційних втрат після заміни прогнозного обсягу послуг на фактичний.

Дослідивши виконаний Компанією розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вказаний у заяві про зміну предмета позові від 04.09.2024, суд зазначає, що до моменту підписання акту приймання-передачі компенсаційні виплати нараховувалися на прогнозовані показники вартості послуг, а після підписання відповідних актів база нарахування змінювалася на суми фактичної заборгованості.

Наприклад: згідно з розрахунку платежів прогнозованої вартості послуг за квітень 2023 року становить 1 321 691 481,64 грн, а сума кожного з п`яти платежів складає 264 338 296,33 грн (20%).

У період з 01.01.2024 по 30.04.2024 відповідачем було сплачено 5 053 498,59 грн (332482,50 грн + 309579,37 грн + 349 436,43 грн + 967 757,15 грн + 680 039,14 грн + 337656,73 грн + 875 547,20 грн + 153 487,20 грн + 365 839,87 грн + 370 926,38 грн + 310746,62 грн)

Різниця між прогнозованою вартістю та фактичною оплатою становить 1316637 983,05 грн (1 321 691 481,64 грн - 5 053 498,59 грн).

Шостий платіж (як різниця між вартістю послуг за актом приймання-передачі та прогнозованою вартістю (сума перших п`яти платежів) становить "-" 62 674 622,09 грн (1 259 016 859,55 грн - 1 321 691 481,64 грн).

Оскільки позивачем було надано послуг менше за прогнозовані показники на 62674622,09 грн, прогнозовану вартість послуг з урахуванням часткової оплати ,05 грн) було зменшено на вказану суму (62 674 622,09 грн).

Таким чином, фактична сума заборгованості за послуги становить 1 253 963 360,96 грн.

Іншими словами, фактична сума заборгованості за розрахунковий місяць визначається як різниця між прогнозованою вартістю з урахуванням фактичної оплати та різницею між вартістю послуг за актом приймання-передачі та прогнозованою вартістю ,64 грн - 5 053 498,59 грн - 62 674 622,09 грн).

Зі змісту розрахунку вбачається, що після 30.04.2023 компенсаційні виплати нараховувалися на фактичну заборгованість з урахуванням наступних оплат.

Таким чином, доводи відповідача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму прогнозованої вартості послуг після підписання актів приймання-передачі послуг є безпідставними.

Крім цього, порушень абзацу 8 пункту 7 договору у вказаному розрахунку судом також не встановлено.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки та процентів за відповідний період, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок компенсаційних виплат є обґрунтованим, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 60 279 664,44 грн 3% річних та 84 333 210,18 грн інфляційних втрат.

Крім цього, Державним підприємство у відзиві було викладене клопотання про зменшення розміру 3% та інфляційних втрат до 1% від стягнутої суми.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, суді дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляну на наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, що: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За обставинами справи №902/417/18 у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. За товар вартістю 205 538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач сплатив 107 157,00 грн. Заборгованість в розмірі 98 381,92 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі. Водночас на цю заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом ще не була погашена, позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30 830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, а разом 182 024,32 грн, що майже в два рази перевищувало суму основного боргу.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

Крім цього, як було зауважено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами.

Судом враховано вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, проте звертає увагу, що у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частина 2 статті 625 ЦК України - 3%), а у справі №902/417/18 відсотки були визначені договором у розмірі 40%.

Таким чином у справі, що розглядається, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, судом не встановлено та не доведено відповідачем. До того ж загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення, не перевищує розміру основного боргу.

Також судом відхиляються доводи відповідача про відсутність заподіяння позивачу збитків внаслідок несвоєчасної оплати заборгованості, оскільки звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. При цьому, законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заперечення проти позовних вимог та вимога про одночасне звернення відповідача із клопотанням про зменшення компенсаційної нарахувань є проявом суперечливої недобросовісної поведінки та порушення принципу добросовісності.

Оскільки господарським судом не встановлено підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення компенсаційних виплат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 298 753 000,50 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 355 931 886,00 грн основного боргу, 60 279 664,44 грн 3% річних та 84 333 210,18 грн інфляційних втрат.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до приписів частини 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як було раніше встановлено судом, у відповідача наявна заборгованість за договором і строк оплати її настав. Однак, під час розгляду справи Державне підприємство спершу заперечуючи наявність заборгованості, а потім заявило клопотання про її зменшення до 1%, що є проявом суперечливої поведінки та порушення принципу добросовісності.

Отже, суд дійшов висновку, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Таким чином, судовий збір згідно частини 9 статті 129 ГПК України покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 123, 129, ч.2 ст. 178, ст. 231, ст. ст. 236-238, 240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 298 753 000 (двісті дев`яносто вісім мільйонів сімсот п`ятдесят три тисячі) грн 50 коп.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (08132, Київська область, Бучанський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 8В; ідентифікаційний код 42094646) основний борг у розмірі 355 931 886 (триста п`ятдесят п`ять мільйонів дев`ятсот тридцять одну тисячу вісімсот вісімдесят шість) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 60 279 664 (шістдесят мільйонів двісті сімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 44 коп., інфляційних втрат у розмірі 84 333 210 (вісімдесят чотири мільйони триста тридцять три тисячі двісті десять) грн 18 коп. та судовий збір у розмірі 847 840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 09.12.2024.

Суддя Сергій МУДРИЙ