ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року м.Дніпро Справа № 908/3716/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Коновал Д.О.

представники сторін:

від позивача: Денисова М.П.

від відповідача: Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційних скарг

Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт

та Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг

на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р.

(суддя Давиденко І.В., м.Запоріжжя, повний текст рішення складено 31.05.2024р.)

у справі

за позовом Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг, м.Запоріжжя

про стягнення 562 579,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Державне підприємство Маріупольський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг 562 579,02 грн. за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021р. про надання послуг, з яких: 305 509,87 грн. основного боргу, 174 960,35 грн. пені, 15 331,88 грн 3 % річних, 66 776,92 грн. інфляційних втрат.

Позов мотивовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р. позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на користь Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт 305 509,87 грн. основного боргу, 1 054,64 грн. 3% річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на користь Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт 4 598,47 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги ДПМаріупольський морський торговельний порт.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство Маріупольський морський торговельний порт, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р. у справі № 908/3716/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ДП «ММТП» про стягнення з ТОВ «Метінвест-Шіппінг» пені у розмірі 174 960,35 грн. за період з 25.03.2022р. по 30.06.2023р., 3% річних у розмірі 14 277,24 грн. за період з 25.03.2022р. по 19.10.2023р., інфляційних втрат у розмірі 66 776,92 грн., за період з 25.03.2022р. по 31.10.2023р., та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ДП «ММТП» у цій частині. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» на користь Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» судовий збір, сплачений при зверненні із даним позовом до Господарського суду Запорізької області у розмірі 3 840 грн. 22 коп.; судовий збір, сплачений при зверненні до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2023р. у справі № 908/3716/23, у розмірі 4 608 грн. 26 коп.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

У скарзі Державне підприємство Маріупольський морський торговельний порт посилається на те, що матеріалами справи підтверджено, отримання станом на 24.02.2022 ТОВ "Метівест-Шіппінг" послуг за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021, на підставі чого зі сторони ДП "ММТП" було виставлено відповідачу відповідні рахунки, які було отримано уповноваженою особою Відповідача нарочно, а не електронною поштою, як зазначає суд першої інстанції. Вказані обставини підтверджуються: податковими накладними за кожним рахунком, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому законом порядку та прийняті ТОВ «Метінвест-Шіппінг»; актом звірки на суму 305 509,87 грн., який підписаний з боку ДП «ММТП» - в.о. головного бухгалтера Шебаніц Ф.Ф., з боку ТОВ «Метівест-Шіппінг» - заступником головного бухгалтера Івановою О.М. 22.08.2022 (із використанням електронно цифрового підпису).

За твердженням Апелянта, вказаний акт звірки свідчить про обізнаність Відповідача про наявність у ТОВ «Метінвест-Шіппінг» перед ДП «ММТП» невиконаних зобов`язань за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021 за відповідними рахунками, інформація про які міститься у цьому акті, до отримання претензії у 2023, що є підставою для застосування до Відповідача штрафних санкцій у зв`язку із неналежним виконанням таких зобов`язань.

При цьому у кожному випадку дати виставлених рахунків співпадають з датою цих податкових накладних, що підтверджує наявність у ТОВ «Метівест-Шіппінг» такого рахунку, та, відповідно, обізнаність з наявністю зобов`язань щодо оплати рахунків.

На переконання Скаржника, судом першої інстанції помилково визначено дату початку прострочення виконання зобов`язань зі сторони відповідача (період прострочення заборгованості відповідачем) з 20.10.2023, тобто після 20 банківських днів з моменту отримання ТОВ «Метінвест-Шіппінг» претензії № 306/ВС від 14.09.2023 (дата отримання претензії 21.09.2023), оскільки наданими ДП «ММТП» доказами підтверджено, що станом на 25.03.2022 Відповідач вже мав прострочену заборгованість за виставленими на підставі Договору № 04-17/175 рахунками, які всі було отримано уповноваженою особою ТОВ «Метінвест-Шіппінг» не пізніше 24.02.2022 (окрім рахунків №№ 941, 942, дата отримання яких 04.07.2022).

Господарський суд Запорізької області вірно визначив той факт, що зобов`язання за виставленими рахунками Відповідачем не виконано, проте безпідставно визначив дату виникнення прострочки виконання зобов`язань зі сторони останнього з 20.10.2023, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання ним рахунків за спірним Договором у строк до 24.02.2022, з огляду на що ДП «ММТП» обґрунтовано здійснено розрахунок штрафних санкції саме з 25.03.2022.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

ТОВ "Метінвест-Шиппінг" у відзиві на апеляційну скаргу вважає вимоги Позивача необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню .

Відповідач вказує на те, що фактично в оригіналах не існує жодного документу/доказу, які надає Позивач. При цьому Відповідач належним чином доводив факт відсутності укладеного договору, а також був позбавлений можливості проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки оригінали документів начебто втрачені.

На думку Відповідача, Позивач не надав до свого позову жодного підтвердження отримання Відповідачем будь яких оригіналів чи копій документів від Позивача, окрім як зареєстрованих ПН в реєстрі, у зв`язку з чим вважає, що рішення суду по справі № 908/3716/23 в частині відмови задоволення стягнення є вірним.

Відповідач стверджує про відсутність укладання спірного договору взагалі, оскільки між сторонами так і не було досягнуто згоди з істотних умов договору, на підтвердження цієї позиції останнім надано листування сторін, що свідчить про факт відсутності підпису на договорі (копія листування міститься в матеріалах справи, що вказує на відсутність діючого договору та неможливість отримання спірних послуг за ним.

Відповідач звертає увагу, що він не отримував жодного оригіналу рахунків, як і не отримував жодних підтверджуючих документів до цих рахунків, Позивачем до позову також таких документів не надано.

При цьому, на переконання Відповідача Акт звірки наданий до позову на підтвердження факту визнання заборгованості є неналежним доказом, оскільки даний Акт не містить підпису посадової особи Відповідача, уповноваженої на підписання таких документів. Також, зазначений Акт звірки не містить електронного цифрового підпису, про що свідчить відсутність протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, чи будь якого іншого протоколу, сертифікату, що підтверджує факт підписання такого Акту електронно цифровим підписом. Інформація зазначена на місці підпису Відповідача в Акті звірки в, свою чергу, не є електронним підписом і не дозволяє ідентифікувати особу, котра зазначила цю інформацію в Акті звірки.

Також Відповідач вказує, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що наявність зареєстрованих ПН не підтверджує факту отримання будь яких документів. Отже, Позивач не довів належним чином чи відбувалось реальне надання спірних послуг за видатковими накладними.

Отже, твердження Позивача ґрунтуються лише на підставі податкових накладних, оригінали належним чином оформлених первинних документів та будь яких інших документів, котрі підтверджують факт надання послуг відсутні.

6. Короткий зміст вимог апеляційної скарги ТОВ "Метінвест-Шиппінг".

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р. у справі № 908/3716/23 повністю та ухвалити нове рішення, в якому у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

7. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство вважає, що судом під час ухвалення рішення не враховано позиції та аргументів Відповідача, наведених у його відзиві на позов, запереченнях та поясненнях.

За доводами Скаржника суд прийшов до висновку, що договір укладений, а факт надання спірних послуг на суму 305 509,87 грн. має місце тільки лише по тим обставинам, що Позивач зареєстрував податкові накладні, а Відповідач використав податковий кредит. Між тим, саме лише використання Відповідачем податкового кредиту не свідчить про виникнення зобов`язання з оплати у конкретні строки, також ця інформація не дає ясності в розумінні правової визначеності у питанні про те, які види послуг були надані, з якими характеристиками та за який період, тому неможливо взагалі розуміти, які види та який об`єм послуг Відповідач повинен оплатити.

Відповідач у скарзі звертає увагу, що у Позивача відсутній оригінал договору, а отже ніхто не несе відповідальності за достовірність наданої у справу копії цього договору. У Відповідача також не має оригіналів документів, а наявність самого договору є спірною, оскільки з електронного листування між Сторонами вбачається відсутність підписаного договору.

При цьому, Апелянт зазначає, що між Сторонами дійсно існували якісь правовідносини, про що свідчать дані податкового обліку, Проте в даному випадку суд не повинен ставити за провину факт, що Відповідач не надає документи оскільки у нього їх немає.

На переконання Скаржника, для того, щоб стягнути заборгованість важливо встановити не тільки факт реєстрації податкових накладних, а важливо встановити за які види послуг, коли ці послуги надавались і у які періоди.

Тобто фактично, суд першої інстанції примушує Відповідача сплатити за послуги, зміст, об`єм та види яких ніким документально не встановлені. При цьому, зазначена ситуація стала можливою не з вини Сторін, а з вини загально відомих обставин військової агресії, тимчасової окупації міста Маріуполя, втрати документів та неможливості доступу сторін до місця вчинення господарської діяльності.

Відповідач частково погоджується з тим, що формування податкового кредиту непрямо (опосередковано) може підтверджувати виконання договору. Проте цей доказ може мати місце тільки на ряду з іншими документами, з яких слідує конкретика щодо яких видів послуг, товарів чи виконаних робіт сформований податковий кредит та зареєстрована податкова накладна.

Також Відповідач зазначає, що навіть якщо вважати доведеним факт реєстрації податкових накладних і формування податкового кредиту, це ніяким чином не вказує про строки платежів, прострочення оплати, а також про те, що дана заборгованість могла бути зарахована Відповідачем, чи про можливе застосування ним оперативних господарських санкцій до Позивача, у зв`язку з неякісністю надання послуг і саме в цьому разі сума заборгованості була зменшена за рахунок неустойки. Навіть якщо послуги на таку суму надані, то це не означає, що цивільно правовий обов`язок існує, що він не припинився (наприклад шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), що він не зменшений на можливу суму неустойки (яку міг застосувати Відповідач), тобто має місце проста відсутність належних документів.

На підтвердження факту надання послуг, Позивач повинен був надати до позову документи передбачені п. 3.2.1., 3.3., 3.4. спірного Договору. Сам факт наявності спірного договору, дублікатів рахунків та податкових накладних можуть підтвердити лише виникнення прав та обов`язків, проте ці документи не підтверджують саме факт надання Позивачем послуг за спірним Договором.

Отже, Позивач не довів належним чином чи відбувалось реальне надання спірних та яким чином. Якщо відбувалася, то у якому порядку, хто саме здійснював надання цих послуг та якими засобами, чи оформлювалися інші первинні документи на надання послуг, які особи від імені Відповідача можуть підтвердити факт надання спірних послуг та на підставі яких документів, та отримання Відповідачем будь-яких оригіналів документів. За відсутності оригіналів належно оформлених первинних документів, що могли б підтвердити спірне надання послуг, неможливо дійти однозначного висновку про доведеність надання таких послуг. Також, матеріали справи не містять доказів направлення чи вручення оригіналів рахунків підтверджуючих документів з належним обґрунтування на адресу Відповідача чи нарочно.

Позивачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження своєї позиції щодо наявності підстав для задоволення позову, проте судом в порушення процесуального права не взяті до уваги доводи Відповідача та проігноровано посилання на норми ГПК та практику суду і прийнято необґрунтоване рішення.

8. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача зазначає, що на виконання приписів податкового законодавства України, Портом складено податкові накладні за усіма операціями, за якими Відповідачу було виставлено спірні рахунки, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому законом порядку та прийняті ТОВ, про що свідчить відповідний штамп.

За даними Порту, у січні 2022 року віднесено до податкового зобов`язання за даними декларацій та реєстрів Маріупольського порту обсяг постачання без ПДВ на суму 95 886 112,61 грн., крім того ПДВ 19177222,59 грн. В обсязі послуг на суму 95 886 112,61 грн., у тому числі, є послуги за договором № 04-17/175 від 22 грудня 2021 у сумі 201 595,51 грн. з ПДВ (ПДВ 33599,25 грн.), оплата за які пред`явлена ТОВ у спірних рахунках. Обсяг послуг, наданий Портом ТОВ у лютому 2022 року за договором № 04-17/175 від 22 грудня 2021 у сумі 103 914,36 грн., в т.ч. ПДВ 17319,07 грн., відображено у подальших податкових документах за період лютий-вересень 2022 року. Згідно із реєстром отриманих податкових накладних ТОВ «Метінвест-Шіппінг» включених в податкову декларацію з ПДВ за січень-лютий, липень 2022, які долучено до матеріалів справи, всі вказані податкові документи було включено Відповідачем, враховуючи співпадіння суми ПДВ з сумою ПДВ за пред`явленими до сплати рахунками за спірним Договором.

Отже, доводи апеляційної скарги ТОВ «Метінвест-Шіппінг» в частині відсутності доказів реального надання Портом послуг, на підставі яких Відповідачу були виставлені рахунки, є необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи.

На переконання Позивача, судом першої інстанції всебічно було досліджено та ретельно проаналізовано надані як Портом, так і ТОВ докази, на підставі чого було встановлено наявність факту невиконання зобов`язання зі сторони Відповідача.

На підтвердження своєї позиції щодо відсутності надання Портом послуг ТОВ "Метінвест-Шіппінг" за Договором та відповідно до виставлених йому спірних рахунків товариством не надано та не спростовано докази, які були надані Позивачем і ніяким чином не обґрунтовано того факту, чому такі зобов`язання (з огляду на те, що ТОВ заперечує їх існування) були відображені в податковій звітності останнього.

Доводи Відповідача про можливе надання неякісних послуг, зарахування зустрічних вимог, зарахування за рахунок неустойки є припущеннями Відповідача, які не підтверджуються жодними доказами.

9. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2024р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/3716/23.

19.06.2024р. справа надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та призначено її до розгляду в судове засідання на 09.10.2024р.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.06.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2024р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р. у справі № 908/3716/23 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2024р. поновлено строк подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження. Об`єднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг з апеляційною скаргою Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт. Розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 09.10.2024р..

Від представника ДП Маріупольський морський торговельний порт надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.10.2024р. задоволено клопотання представника Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт та призначено судове засідання за його участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

Від представника ТОВ Метінвест - Шіппінг надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024р. вирішено провести судове засідання у справі №908/3716/23 з представником Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг, призначене на 09.10.2024р. о 17:30 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

08.10.2024р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з участю судді-члена колегії Дарміна М.О. у Форумі суддів Всесвітньої організації інтелектуальної власності, та у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Чус О.В. у відпустці, розгляд справи в судовому засіданні не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2024р. ( з урахуванням ухвали суду від 20.11.2024р., про виправлення описки) розгляд апеляційних скарг Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт та Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024р. у справі № 908/3716/23 призначено в судове засідання на 09.12.2024р. о 15:00 год. Судове засідання у справі №908/3716/23 вирішено провести з представниками ДП Маріупольський морський торговельний порт та Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

09.12.2024р., в судовому засіданні, представники Позивача та Відповідача надала суду пояснення по справі.

У судовому засіданні 09.12.2024 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

10. Встановлені судом обставини справи.

Позивач зазначає, що 22.12.2021 між Державним підприємством Маріупольський морський торговельний порт (Портом) та Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг (Клієнтом) укладений Договір про надання послуг № 04-17/175, згідно з п.1.1 якого Предметом цього договору є організація обліку та стеження за рухом вантажів, сепараційного та кріпильного матеріалу, що експедирується Клієнтом в Порту .

Згідно з п.п. 2.1.4, 2.1.5, 2.1.7, 2.1.8 Договору Порт, зокрема, зобов`язаний проводити прийом на відповідальне зберігання та видачу кріпильного і сепараційного реквізиту згідно наказу по Порту; по заявці Клієнта та за окрему плату проводити інвентаризацію вантажів, що знаходяться в Порту, з обов`язковим оформленням інвентаризаційної відомості; проводити звірення на перше число кожного місяця по фактичній кількості відпущених пиломатеріалів за минулий місяць і залишків на складі; при постачанні пиломатеріалів залізничним транспортом, здійснювати розкредитування, запитування, повідомлення, вивантаження та зачистку вагонів за окрему плату згідно калькуляції Порту.

Відповідно до п. 2.3.11 Договору, Клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки з Портом за надані послуги (виконанні роботи) в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно з п. 3.2 Договору, Клієнт, діючи як від свого імені, так і від імені, за дорученням і за рахунок вантажовласників, оплачує Порту, зокрема, роботи, що стосуються сепараційного та кріпильного матеріалу Клієнту, згідно додатковим тарифам Порту (без врахування ПДВ): вартість вивантаження з напіввагона або автомашини (або навпаки) кріпильного та сепараційного матеріалу Клієнту силами служби матеріально-технічного постачання (СМТП) Порту: 1 тони кріпильного матеріалу - еквівалент 4,31 дол. США за 1 тонну вантажу у національній валюті України; 1 м3 сепараційного матеріалу - еквівалент 2,36 дол. США за 1 м3 вантажу у національній валюті України.

Зберігання кріпильного та сепараційного матеріалу Клієнта на складах СМТП Порту:

- вартість зберігання сепараційного матеріалу на відкритому складі - еквівалент 0,07 дол. США/доба/ м3 у національній валюті України;

- вартість зберігання кріпильного матеріалу на критому складі - еквівалент 0,11 дол. США/доба/тн у національній валюті України.

При цьому розрахунки за вивантаження з напіввагона або автомашини (або навпаки) кріпильного та сепараційного матеріалу Клієнта проводиться за кожний вивантажений напіввагон або автомашину, згідно фактичної кількості матеріалів, що вивантажені на склад СМТП.

Розрахунки між Портом та Клієнтом за зберігання кріпильного та сепараційного матеріалів проводяться за підсумками роботи за місяць згідно фактичної кількості матеріалів, що були видані зі складу СМТП протягом звітного місяця.

Пунктом 3.2.2 Договору встановлено, що роботи, що пов`язані з сепарацією при повторному її використанню для Клієнта: розбирання, сортування, пакетування - еквівалент 37,71 дол. США/ м3 у національній валюті України, згідно додатковим тарифам Порту (без врахування ПДВ) тощо.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що оплата рахунків проводиться Клієнтом впродовж 20-ти банківських днів з моменту отримання рахунку з доданими підтверджуючими документами (за умови відсутності заперечень до розрахунків Порту).

Пунктом 3.8 Договору встановлено, що у разі порушення строків оплати, згідно встановлених цим Договором строків, Клієнт сплачує Порту суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежів, 3 % річних від простроченної суми, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен прострочений день.

Матеріали справи свідчать також про те, що Порт виставив Клієнту рахунки за виконані послуги на загальну суму 305 509,87 грн, а саме №№: 69 від 04.01,2022, № 84 від 06.01.2022, № 129 від 10.01.2022, № 182 від 11.01.2022, № 270 від 13.01.2022, № 285 від 17.01.2022, № 304 від 18.01.2022, № 323 від 19.01.2022, № 346 від 20.01.2022, № 349 від 21.01.2022, № 366 від 23.01.2022, № 366 від 23.01.2022, № 413 від 24.01.2022, № 432 від 25.01.2022, № 447 від 26.01.2022, № 463 від 27.01.2022, № 464 від 27.01,2022, № 465 від 28.01.2022, № 519 від 31.01.2022, № 528 від 23.01.2022, № 523 від 31.01.2022, № 544 від 01.02.2022, № 559 від 02.02.2022, № 584 від 03.02.2022, № 585 від 04.02.2022, № 662 від 08.02.2022, № 682 від 09.02.2022, № 755 від 10.02.2022, № 756 від 11.02.2022, № 798 від 14.02.2022, № 831 від 15.02.2022, № 860 від 16.02.2022, № 861 від 17.02.2022, № 862 від 18.02.2022, № 906 від 21.02.2022, № 924 від 22.02.2022, № 941 від 23.02.2022, № 942 від 24.02.2022.

При цьому Позивач посилається на те, що бойові дії на території міста Маріуполя починаючи з 24.02.2022 призвели до руйнування та пошкодження майна Порту (адміністративні будівлі, техніка та механізми, програмне та комп`ютерне забезпечення тощо), втрати первинних документів, відсутності безперешкодного доступу на територію Порту. У зв`язку з тимчасовою окупацією та встановленням контролю на території підприємства збройними формуваннями РФ та окупаційною адміністрацією РФ, ризиком для життя та здоров`я працівників, Маріупольський порт призупинив свою діяльність в Маріупольському районі.

На підтвердження того, що Порт втратив майно та документи, подана офіційна заява про вчинення злочину до правоохоронних органів, що стало підставою для внесення відомостей, викладених у заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006282, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.438 КК України. У подальшому, Донецькою обласною прокуратурою було винесено Постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000023 від 24.02.2022.

Також Позивач зазначив, що всі оригінали рахунків (окрім рахунків № 941, 942 від 23.02.2022 та 24.02.2022 відповідно) з підтверджуючими документами були передані Відповідачу до 24.02.2022, однак оплачені не були.

Рахунки №№ 941, 942 від 23.02.2022 та від 24.02.2022 відповідно надавались Клієнту значно пізніше строку надання самої послуги, а саме 04.07.2022 електронною поштою.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Порт звертався до Клієнта електронною поштою з листами про погашення заборгованості листами від 12.07.2022 № 51вс та від 06.09.2022 № 115вс.

05.12.2022 Порт звернувся до Клієнта з претензією № 173ВС щодо сплати заборгованості за надані послуги, в тому числі за договором № 04-17/175 від 22.12.2021. Згідно з копією повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи, лист-претензію отримано Відповідачем 14.12.2022.

14.09.2023 Порт звернувся до Клієнта з претензією № 306/ВС від 14.09.2023 щодо сплати заборгованості за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021 в розмірі 305 509,87 грн, до якої долучив дублікати рахунків. Відповідачем отримано претензію позивача 21.09.2023, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доказів оплати заборгованості за надані послуги матеріали справи не містять.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем вищезазначеного договору у частині оплати основного боргу, Позивачем нараховані 174 960,35 грн пені за період з 25.03.2022 по 30.06.2023, 15 331,88 грн - 3 % річних за період з 25.03.2022 по 30.11.2023 та 66 776,92 грн - інфляційних втрат за період з 25.03.2022 по 31.10.2023.

Неоплата Відповідачем вказаних вище сум боргу, пені, інфляційних втрат та річних стало підставою для звернення Позивача до суду з даним позовом, за результатом розгляду якого місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

11. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, керуючись стандартом вірогідності доказів, дійшов висновку про обґрунтованість вимог Позивача про стягнення з Відповідача 305 509,87 грн основного боргу за наданні послуги за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021.

Разом з тим, суд зазначив, що оскільки рахунки отримані Відповідачем лише разом з претензією № 306/ВС від 14.09.2023 то період прострочення заборгованості Відповідачем починається з 20.10.2023.

Суд встановив, що з урахуванням дати початку прострочення заборгованості з 20.10.2023, суми пені та втрати від інфляції не підлягають нарахуванню, а річні слід розраховувати з урахуванням початку періоду 20.10.2023.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо досліджуваної справи, то місцевий господарський суд правомірно послався на доведення факту укладення сторонами Договору №04-17/175 від 22.12.2021 з огляду на те, що на підтвердження наявних правовідносин між сторонами Позивач надав копію вказаного Договору, який містить реквізити сторін та підписаний з боку Порту та Клієнта керівниками І.Барським та О.Соловей відповідно, та скріплені печатками підприємств.

Також, матеріали справи свідчать про те, що наявні у справі податкові накладні, містять посилання на рахунки на оплату наданих послуг, а у рахунках, у свою чергу, наявне посилання на Договір 04-17/175 від 22.12.2021р..

Крім того, слід зазначити, що вказаний договір недійсним не визнавався, докази зворотного сторонами не надано.

Викладене, у тому числі, спростовує відповідні доводи Відповідача щодо неукладення вказаного договору та у зв`язку з тим про відсутність боргу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цього Кодексу.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 цього Кодексу передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, за приписами п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Так, на виконання приписів податкового законодавства України, Портом складено податкові накладні за усіма операціями, за якими виставлено вище зазначені рахунки.

У даному випадку, на підтвердження виконання Портом умов Договору, позивачем надано суду податкові накладні, у яких відображені спірні господарські операції, а саме:

- Рахунок № 69 від 04.01.2022 р. - податкова накладна (ПН) № 31 від 04.01.2022 - номер в ЄРПН (ЄРПН) ;

- Рахунок № 84 від 06.01.2022р. - ПН № 52 від 06.01.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок № 129 від 10.01.2022р.- ПН № 109 від 10.01.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок № 182 від 11.01.2022р.- ПН№ 140 від 11.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 270 від 13.01.2022р. - ПН №240від 13.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 285 від 17.01.2022р.- ПН №260 від 17.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 304 від 18.01.2022р.- ПН №281 від 18.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 323 від 19.01.2022р.- ПН №316 від 19.01,2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 346 від 20.01.2022р.- ПН №339від 20.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 349 від 21.01.2022р.- ПН №342 від 21.01,2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 366 від 23.01.2022р.- ПН №512 від 23.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 413 від 24.01.2022р.- ПН №382 від 24.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 432 від 25.01.2022р.- ПН №407 від 25.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 447 від 26.01.2022р.- ПН №422 від 26.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 463 від 27.01.2022р.- ПН №251 від 27.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 464 від 27.01.2022р.- ПН №253 від 27.01.2022р.- ЄРПН ;

- Рахунок № 465 від 28.01.2022р.- ПН №449 від 28.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок №519 від 31.01.2022р.-ПН №502 від 31.01.2022р.- ЄРПН ;

- Рахунок № 528 від 31.01.2022р.-ПН №510 від 31.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 523 від 31.01.2022р.-ПН №505 від 31.01.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 544 від 01.02.2022р. - ПН № 10 від 01.02.2022р. - ЄРПН ;

- Рахунок № 559 від 02.02.2022р. - ПН № 25 від 02.02.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок № 584 від 03.02.2022р.- ПН №67 від 03.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 585 від 04.02.2022р. - ПН № 69 від 04.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 662 від 08.02.2022р.- ПН № 140 від 08.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 682 від 09.02.2022р.- ПН №156 від 09.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 755 від 10.02.2022р.- ПН №179 від 10.02.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок №756 від 11.02.2022р.-ПН №183 від 11.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 798 від 14.02.2022р.- ПН №220 від 14.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 831 від 15.02.2022р.- ПН №249 від 15.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 860 від 16.02.2022р. - ПН № 360 від 16.02.2022 та розрахунок коригування № 1 від 31.07.2022 - ЄРПН та ЄРПН ;

- Рахунок № 861 від 17.02.2022р.- ПН №361 від 17.02.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок № 862 від 18.02.2022р.- ПН №372 від 18.02.2022 - ЄРПН ;

- Рахунок № 906 від 21.02.2022р.- ПН №396 від 21.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 924 від 22.02.2022р.- ПН №405 від 22.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 941 від 23.02.2022р.- ПН №410 від 23.02.2022- ЄРПН ;

- Рахунок № 942 від 24.02.2022р.- ПН №411 від 24.02.2022- ЄРПН .

Вказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому законом порядку та прийняті Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг, викладене товариством не спростовано. При цьому загалом, наявність господарських відносин між Позивачем та Відповідачем, не заперечується останнім.

До того ж, на виконання ухвали суду від 18.04.2024, Відповідачем подано реєстр отриманих податкових накладних включених в податкову декларацію з ПДВ за січень-лютий, липень 2022, з яких вбачається, що всі податкові документи були включені Відповідачем, оскільки сума ПДВ співпадає з сумою ПДВ за пред`явленими до сплати рахунками за спірним договором, що також було враховано судом під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 198.3 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З огляду на викладене, прийнявши податкові накладні за вказаними вище рахунками та скориставшись правами, визначеними Податковим кодексом України, Відповідач фактично підтвердив отримання ним послуг в повному обсязі та відсутність у нього заперечень по ним.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи встановлений факт укладення сторонами договору № 04-17/175 від 22.12.2021, неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за цим договором у частині повної та своєчасної оплати наданих Позивачем послуг та ненадання товариством належних доказів, які б спростовували дане порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з Відповідача 305509, 02грн основного боргу.

Крім того, п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання .

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, за умовами п.п.3.4, 3.8 Договору оплата рахунків проводиться Клієнтом впродовж 20-ти банківських днів з моменту отримання рахунку з доданими підтверджуючими документами і у разі порушення строків оплати, згідно встановлених цим Договором строків, Клієнт сплачує Порту суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежів, 3 % річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен прострочений день.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У даному випадку, Позивач посилається на те, що надсилав Відповідачу рахунки до 24.02.2022, а Рахунки №№ 941, 942 від 23.02.2022 та від 24.02.2022 відповідно надавались 04.07.2022 електронною поштою, однак такі доводи не підтверджуються належними доказами.

У тому числі, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що надані Позивачем роздруківки про направлення рахунків електронною поштою не є належними доказами у розумінні ГПК України, оскільки з них неможливо встановити, які саме документи було надіслану Відповідачу.

Одночасно, матеріали справи свідчать про те, що Позивачем на адресу Відповідача направлено претензією № 306/ВС від 14.09.2023 щодо сплати заборгованості за Договором № 04-17/175 від 22.12.2021 в розмірі 305 509,87 грн, до якої долучено дублікати рахунків. Ця претензія отримана Відповідачем 21.09.2023, що підтверджується відповідним повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.168).

За таких обставин, враховуючи положення ст. 530 ЦК України та п. 3.4 Договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності розрахунку прострочки виконання зобов`язання після 20 банківських днів з 20.10.2023, а саме з моменту отримання претензії, якою підтверджується надсилання Відповідачу рахунків на оплату.

Викладене, у тому числі, свідчить про помилковість розрахунків Позивача щодо нарахування пені, інфляційних втрат та річних та спростовує відповідні доводи останнього.

При цьому, судом першої інстанції здійснено перерахунок сум 3% річних, з урахуванням початку заборгованості з 20.10.2023, та присуджено до стягнення їх з відповідача у розмірі 1054,64грн.

Щодо стягнення пені, то господарський суд цілком обґрунтовано встановив відсутність підстав для її нарахування, у зв`язку з тим, що період нарахування пені, визначений Позивачем (25.03.2022 по 30.06.2023) закінчився до початку прострочення, встановленого судом (20.10.2023).

При вирішенні питання стосовно нарахування втрат від інфляції, суд враховує позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць Об`єднаної палати Касаційного господарського суду , викладену у справі № 910/13071/19 у постанові від 20.11.2020.

У цій справі Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

У даному випадку, за період з 20.10.2023 по 31.10.2023 прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у стягнення пені і втрат від інфляції.

Доводи ДП Маріупольський морський торговельний порт про помилковість висновків суду щодо початку прострочення виконання зобов`язання з дати отримання претензії колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у Договорі сторони узгодили здійснення Відповідачем розрахунків протягом 20 банківських днів саме з дня отримання рахунків. Однак накладні, на які посилається Позивач як на доказ отримання рахунків, свідчать про здійснення відповідних господарських операції та складення спірних рахунків, але не підтверджують дату направлення їх на адресу Відповідача та отримання останнім.

При цьому акт звірки не являється належним доказом на підтвердження дати отримання рахунків у розумінні ГПК України , оскільки підписаний особою, повноваження якої на його підписання у матеріалах справи відсутні.

Інші доводи ДП"ММТП" не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

Стосовно доводів ТОВ"Метінвест Шіппінг" про відсутність оригіналів документів, то на переконання колегії суддів, у даному випадку суд обґрунтовано врахував обставини щодо тимчасової окупації м. Маріуполь та бойові дії, а також доводи Позивача про те, що первинні документи у нього по даному Договору не збереглись.

За приписами ст.ст.73, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали даної справи, на підтвердження відповідних обставин, містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006282, відповідно до якого внесено відомості за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.438 КК України, зокрема, зазначено, що від в.о. директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» Барського І.М. надійшла заява про те, що з початком збройної агресії РФ проти України у період з 22.03.2022 і по теперішній час, невстановлені представники російських окупаційних військ незаконно заволоділи, пошкодили та/або знищили документацію, рухоме, нерухоме та інше майно ДП «Маріупольський морський торговельний порт», а саме: - адміністративні будівлі та вантажні райони, за адресою: м. Маріуполь, просп. Луніна, буд. 99.

Донецькою обласною прокуратурою 02.11.2022 було винесено Постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000023 від 24.02.2022.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини підтверджують доводи Позивача стосовно знищення документів. При цьому на спростування викладеного Відповідачем доказів не надано.

Доводи товариства про те, що судом під час ухвалення рішення не враховано позиції та аргументів Відповідача, наведених у його відзиві на позов, запереченнях та поясненнях відхиляються судом.

Так, колегія суддів враховує, що згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

У даному випадку, на переконання апеляційного господарського суду, приймаючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази у сукупності, зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши відповідних висновків.

Твердження про те, що податкові накладні є неналежними доказами у справі колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи №910/23097/17.

У даному випадку, господарський суд першої інстанції виходив з дослідження усіх доказів у цілому, а не лише податкових накладних, а також з дій відповідача, який скористався визначеними Податковим кодексом України правами - використав податковий кредит, що не заперечується останнім. Також товариством не спростовано використання ним цього кредиту саме за спірними накладними, докази зворотного не надані. Одночасно господарський суд обґрунтовано встановив, що сума ПДВ співпадає з сумою ПДВ за пред`явленими до сплати рахунками за спірним договором.

При цьому види послуг, які були надані, їх вартість зазначені у рахунках та передбачені Договором, укладеним сторонами. Одночасно посилання на відповідні рахунки містяться у податкових накладних.

Отже, доводи про те, що суд фактично примушує Відповідача сплатити за послуги, зміст, об`єм та види яких документально не встановлені не мають під собою підґрунтя.

Посилання Відповідача на те, що суд не встановлював обставин щодо надання послуг можливо неналежної якості, а також про те, чи не припинився на даний час цивільно правовий обов`язок (наприклад шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), що він не зменшений на можливу суму неустойки (яку міг застосувати Відповідач) не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки без підтвердження належними доказами, такі доводи є припущеннями Скаржника.

Твердження скарги про те, що Позивачем не доведено саме факт надання ним послуг за спірним Договором є необгрунтованими. З огляду на ненадання Відповідачем відповідних доказів на підтвердження такої позиції, ці твердження мають декларативний характер.

Решту аргументів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

12. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявників апеляційних скарг про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційних скарг в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

13. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на Скаржників.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.05.2024 у справі № 908/3716/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 10.12.2024р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін