ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Справа № 906/900/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 24.10.2024 у справі №906/900/24 (суддя Машевська О.П., повний текст складено 25.10.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 334 906, 78 грн (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 18.09.2024)

за участю представників сторін:

позивача - Зеленова Л.В.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (далі - відповідач) про стягнення 334 906, 78 грн (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 18.09.2024).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.10.2024 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 332 404, 66 грн основного боргу; 2 243, 28 грн пені; 258, 84 грн 3 % річних; 4 018, 88 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.10.2024 заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 11.10.2024 задоволено частково. Відстрочено відповідачу виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 01.10.2024 у справі №906/900/24 до 31.12.2024.

Суд першої інстанції, враховуючи принципи співмірності і пропорційності, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, дійшов висновку справедливим відстрочити відповідачу виконання судового рішення строком до 31.12.2024.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга позивача на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 24.10.2024, в якій позивач просить її скасувати та відмовити відповідачу в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- надані відповідачем докази та обставини тяжкого майнового (фінансового) стану не засвідчують факт відсутності у відповідача можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, не спростовують наявність його вини у виникненні заборгованості та її несплаті, а також відповідачем не надано доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим;

- суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування статті 331 ГПК України, які викладені у постанові від 30.10.2018 у справі №910/31771/15, у постанові від 15.03.2018 по справі № 910/8153/17, у постанові від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, у постанові від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та у постанові від 02.05.2018 у справі №910/3816/16, зокрема у частині того, що тяжкий фінансовий стан не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення;

- поза увагою суд першої інстанції залишив той момент, що початок опалювального періоду розпочинається з 01.10.2024, відтак надання послуг з теплопостачання для населення, відповідно оплата за такі послуги, яка є вагомою частиною отримання доходів Новогуйвинського ВЖРЕКП, відбудеться раніше, а ніж 31.12.2024;

- суд першої інстанції не врахував, що відкриті виконавчі провадження з примусового стягнення боргів на користь відповідачем не є достатнім та належним доказом, який би свідчив про можливість реального виконання рішення суду лише після 31.12.2024, зокрема з огляду на те, що сам факт відкритих виконавчих проваджень не є безумовним підтвердженням майбутнього надходження коштів, оскільки така обставина безпосередньо залежить від фінансового стану боржника, а тому не може достатньо прогнозованою, щоб братись до уваги як доказ під час вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення;

- судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач є оператором газорозподільної системи і рамках покладених на нього функцій та обов`язків забезпечує сталість та безперебійність роботи газорозподільної системи у рамках зони ліцензійної діяльності, зокрема території усієї Житомирської області та частини Вінницької області; відноситься до підприємств критичної інфраструктури, зокрема від безперебійної роботи якого залежить можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами підприємствами, установами, тощо;

- відстрочка виконання судового рішення у справі № 906/900/24, у якому сума стягнення заборгованості по якому складає 334 906, 78 грн, до 31.12.2024, суттєво та негативно вплине на фінансову стабільність позивача та можливість забезпечення належного та безперебійного газопостачання на території всієї Житомирської області та частини Вінницької області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.11.2024 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О. В., суддя Петухов М.Г.

Листом від 05.11.2024 витребувано матеріали справи з Господарського суду Житомирської області.

12.11.2024 до суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.11.2024 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - учасника колегії суддів Петухова М.Г, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді - учасника колегії суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.11.2024 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 відкрито провадження у справі № 906/900/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 04.12.2024 о 15:30 год.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні 04.12.2024 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ст. 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст. 331 ГПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на інший строк, який визначається господарським судом.

З аналізу наведеної норми процесуального права вбачається, що відстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

При вирішенні питання про відстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, законодавець пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Водночас ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Тобто особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять таке виконання неможливим.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 02.10.2024 справа № 914/1663/23).

Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Згідно правових висновків наведених Верховним Судом у постанові від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, у справі Горнсбі проти Греції Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З огляду на те, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України).

Враховуючи вищенаведені норми процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення відповідачем, що є підставою для розстрочки виконання судового рішення.

При цьому суд приймає до уваги те, що основним видом діяльності Новогуйвинського ВЖРЕКП є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний). На підтвердження скрутного фінансового становища Новогуйвинським ВЖРЕКП надано докази, а саме: виписки з рахунка за період з червня-вересня 2024; довідку про дебіторську заборгованість, яка станом на 01.09.2024 складає 8 837 459, 01 грн, з яких: 8 102 101, 81 грн населення, 735 357, 20 грн бюджетні та інші організації; довідку про кредиторську заборгованість, яка станом на 01.09.2024 складає 15 003 755, 90 грн, в т.ч.: КП "Житомирводоканал" - 7 552 293, 28 грн; АТ "Житомиргаз" - 498 606, 93 грн; АТ НАК "Нафтогаз України" - 464 916, 54 грн; ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдінг" - 6 487 939, 15 грн; фінансову звітність малого підприємства станом на 31.12.2023 в якому вбачається збиток підприємства на суму 2 169,2 млн грн; фінансову звітність малого підприємства станом на 30.06.2024, в якому вбачається збиток підприємства на суму 1 956, 9 млн. грн;

Також, як встановлено судом, Новогуйвинський ВЖРЕКП станом на 15.10.2024 здійснило часткову оплату перед позивачем на суму 72 000 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 60 від 15.10.2024 в призначенні платежу якого визначено "часткова оплата за послуги з розподілу природного газу за вересень 2024, типовий договір від 01.09.2023, акт № ЖИТ019592 від 30.09.2024".

В той же час, як вбачається із довідки про дебіторську заборгованість станом на 01.10.2024, Новогуйвинський ВЖРЕКП має дебіторську заборгованість в сумі 8 631 520, 62 грн, з яких: 7 958 082, 16 грн населення, 673 438, 46 грн бюджетні та інші організації. У довідці про кредиторську заборгованість станом на 01.10.2024 Новогуйвинське ВЖРЕКП станом на 01.10.2024 має кредиторську заборгованість на суму 14 588 277, 87 грн, в т.ч.: КП "Житомирводоканал" - 6 980 722, 93 грн; АТ "Житомиргаз" - 664 809, 23 грн; АТ НАК "Нафтогаз України" - 454 806, 56 грн; ТОВ ГК "Нафтогаз України" - 6 487 939, 15 грн.

Тобто, в межах вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, судом першої інстанції правильно враховано обставини, які об`єктивно впливають на фінансову можливість виконання зобов`язань перед позивачем, зокрема наявність значної дебіторської заборгованості населення та яка, наразі, стягується в межах відкритих виконавчих проваджень за рішеннями судів про стягнення коштів за надані послуги з фізичних осіб за якими стягувачем є відповідач.

Таким чином, поданими відповідачем доказами підтверджується реальна можливість здійснення погашення заборгованості перед позивачем, а відтак відстрочка виконання рішення суду до 31.12.2024 сприятиме як можливості здійснення господарської діяльності боржника, так і зробить реальною можливістю отримання боргу стягувачем.

Отже, враховуючи те, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що справедливим є відстрочення відповідачу виконання судового рішення від 01.10.2024 у справі №906/900/24 строком до 31.12.2024.

При цьому, колегія суддів зауважує, що затримка у виконанні рішення суду строком до 31.12.2024 не матиме негативних наслідків для стягувача, оскільки є незначною; дана розстрочення рішення суду у даній справі, не звільняє відповідача від обов`язку щодо погашення заборгованості перед позивачем та не позбавляє його можливості достроково погасити наявну заборгованість.

В той же час, доводи позивача, що відстрочка виконання судового рішення у справі до 31.12.2024, суттєво та негативно вплине на фінансову стабільність позивача та можливість забезпечення належного та безперебійного газопостачання на території всієї Житомирської області та частини Вінницької області, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підтвердженні у встановленому порядку належними та допустимими доказами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 30.10.2018 у справі № 910/31771/15, у постанові від 15.03.2018 по справі № 910/8153/17, у постанові від 19.02.2018 у справі № 910/15430/16, у постанові від 27.04.2018 у справі № 910/313/17 та у постанові від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16, від 30.10.2018 у справі № 910/31771/15, від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, суд вважає таким, що не може бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, оскільки відстрочення виконання судового рішення на підставі ст. 331 ГПК України є правом суду, яке вирішується за наявності обставинам (у кожній окремій справі), що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав; у даній справі №906/900/24 суд, в порядку ст. 43 ГПК України, встановив наявність обставин для відстрочення виконання судового рішення, а тому посилання апелянта на висновки у інших справах, обставини у яких відмінні від обставин у даній справи, суд не приймає до уваги.

Окрім того, посилання скаржника на правову позицію Східного апеляційного господарського суду у постанові від 25.09.2024 по справі № 922/1934/24, суд не приймає до уваги, оскільки така не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Також з приводу решти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судом апеляційної інстанції, натомість оскаржувана ухвала суду є вмотивованою, і судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки. Позивачем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, висновків суду першої інстанції не спростовано, а його посилання є такими, що не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвалу Господарського суду Житомирської області від 24.10.2024 у справі № 906/900/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 24.10.2024 у справі № 906/900/24 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.