ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
02 грудня 2024 року Справа № 918/352/24
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.
секретар судового засідання Романець Х.В.
за участю представників сторін:
позивача - Твердий М.К.;
відповідача-1 - не з`явився;
відповідача-2 - Шумський Н.М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24
за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича
до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича
до відповідача-2 Приватного акціонерного товариства "Київстар"
про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року у справі №918/352/24 позов Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича, Приватного акціонерного товариства "Київстар" про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності задоволено частково.

Вирішено усунути фізичній особі-підприємцю Каспруку Костянтину Сергійовичу перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по вул. Тувинських Добровольців (Волонтерській), 17 у м.Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича та Приватного акціонерного товариства "Київстар" не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича 1514 грн 00 коп судового збору.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича 1 514 грн 00 коп судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київстар" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" задоволено частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року у справі №918/352/24 змінено, викладено його в редакції даної постанови.

Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Усунути фізичній особі-підприємцю Каспруку Костянтину Сергійовичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по вул. Тувинських Добровольців (Волонтерській), 17 у м. Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3028,00 грн судового збору.

4. В позові Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до Приватного акціонерного товариства "Київстар" відмовити."

Пункт 4 резолютивної частини рішення виключено.

В решті рішення залишено без змін.

16.10.2024 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича щодо апеляційної скарги відповідача-2, в якій останній просить суд стягнути з відповідача-2 на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн гонорару у фіксованому його розмірі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича щодо апеляційної скарги відповідача-2 у справі №918/352/24 повернуто без розгляду.

24.10.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 розгляд заяви Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24 призначено на 02 грудня 2024 року об 12:30 год. Запропоновано відповідачам за наявності надати суду свої заперечення на заяву Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24.

22 листопада 2024 року від відповідача-1 - ФОП Самсонюка С.А. на адресу апеляційного суду надійшла заява, в якій просить суд залишити заяву ФОП Каспрука К.С. без розгляду.

28 листопада 2024 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Північно-західного апеляційного господарського суду від представника ПрАТ "Київстар" надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якому посилаючись на те, що представник позивача не заявляє вимог до відповідача-2 (ПрАТ "Київстар"), відтак прийняття додаткового рішення щодо суми судових витрат, які підлягають відшкодуванню, залишає на розсуд суду.

В судове засідання відповідач-1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.244 ГПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву про розподіл судових витрат в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача-2 повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в заяві про ухвалення додаткового рішення та у запереченні на неї.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Подібна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №908/3182/20, від 30.11.2020 у справі №922/2869/19.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається, заявником на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції до справи надано копії договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.02.2022 та Додаткової угоди №2 від 17.09.2024.

Так, у відповідності до умов договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.02.2022 (далі - договір), укладеного між адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем (виконавець) та ФОП Каспруком Костянтином Сергійовичем (замовник/клієнт), виконавець зобов`язується надатизамовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також представляти його інтереси в судах України будь-якої юрисдикції та інстанційності з будь-яких питань, що стосуються його цивільних, господарських, земельних, адміністративних, сімейних та будь-яких інших прав та обов`язків (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2. договору замовник (клієнт) зі свого боку зобов`язується сплатити виконавцю надані йому юридичні (адвокатські) послуги (правову допомогу) в порядку та в строк, що передбачені цим договором чи Додатком.

17.09.2024 між сторонами була укладена Додаткова угода №2 до Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.02.2022, згідно п.1 якої на виконання частини другої пункту 4 Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 лютого 2022 його сторони цією Угодою підтверджують механізм визначення та оплати вартості адвокатських послуг, що були надані та надаються виконавцем замовнику при розгляді позовної заяви Каспрука С.К. до ФОП Самсонюка С.А. та ПрАТ "Київстар" у справі №918/352/24, яка розглядається у Північно-західному апеляційному господарському суді - у формі гонорару у фіксованому його розмірі.

Із врахуванням складності спору, тривалості створюваних позивачу перешкод, складністю доведення вини відповідачів через вчинення ними пеешкод у наданні документів, що мають значення для своєчасного розгляду спору тощо сторони визначили розмір гонорару адвоката за участь його у суді апеляційної інстанції у сумі 15 000,00 грн.

Сторони дійшли також згоди, що замовником виконавцю гонорар у сумі 15 000,00 гривень підлягає виплаті на протязі 3-х днів після ухвалення господарським судом Рівненської області рішення у цій справі та набрання ним законної сили (пункти 2,3).

Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).

У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Отже, у даній справі вартість правових послуг, що надаються замовнику встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить 15 000,00 грн.

Разом з тим, проаналізувавши надані заявником в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів заявника, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт (наданих послуг на суму 15 000,00 грн), колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг в суді апеляційної інстанції, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

При цьому, колегія суддів бере до уваги незмінність позиції адвоката у суді першої та апеляційної інстанцій, а також відсутність необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у даній справі, враховуючи, що представник позивача - адвокат Твердий М.К. забезпечує правовий (правничий) супровід даної справи ще в суді першої інстанції, а тому обізнаний в усіх обставинах та доказах справи, що свідчить про те, що правова позиція сторін спору була сформована ще до апеляційного розгляду справи.

Будь-яких нових доказів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторонами подано не було, нових фактів, обставин справи не встановлювалося.

Крім того, колегія суддів враховує, що адвокатом позивача було підготовлено та подано до суду апеляційної інстанції лише письмову заяву щодо апеляційної скарги відповідача-2, яка з огляду на її правовий зміст (по суті цитування норм законодавства) не вимагала від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи з огляду на те, що дана справа не потребувала значної інтелектуальної підтримки зі сторони адвоката зважаючи на його професійний рівень, беручи до уваги обсяг наданих адвокатських послуг з огляду на наявність в адвоката повної вищої юридичної освіти, та відсутність значного обсягу юридичної та технічної роботи, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, судова колегія дійшла висновку про те, що заявлена позивача сума відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи №918/352/24 у суді апеляційної інстанції, в розмірі 15 000,00 грн є неспівмірною, а тому до стягнення підлягають понесені позивачем судові витрати у сумі 5000,00 грн, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін. У відшкодуванні понесених позивачем на професійну правничу допомогу витрат в розмірі 10 000,00 грн слід відмовити.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положенняхстатті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому устатті 43 Конституції України.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції колегією суддів у даній справі були враховані висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про часткове задоволення заяви позивача встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористався, з посиланням на частину п`ятустатті 129 ГПК України, правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши при цьому недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який позивач та адвокат обумовили.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини між позивачем та адвокатом за укладеним договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.02.2022 та Додаткової угоди №2 від 17.09.2024, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на відповідача-1 не в повній сумі, про яку домовились позивач та адвокат Твердий М.К. (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).

При цьому, колегія суддів зазначає, що часткове задоволення апеляційним судом апеляційної скарги відповідача-2 (ПрАТ "Київстар") не впливає на право позивача вимагати відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції від іншого відповідача.

Щодо клопотання ПрАТ "Київстар" про залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24 без розгляду, так як позивачем пропущено строки звернення до суду з відповідною заявою, то останнє задоволенню не підлягає, оскільки постанова Північно-західного апеляційного суду проголошена 14.10.2024, а заява подана 21.10.2024 (згідно штемпеля Укрпошти на конверті), тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №918/352/24 задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича на користь Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті заяви - відмовити.

3. Господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "04" грудня 2024 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.