ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" грудня 2024 р. м.Хмельницький Справа № 924/894/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Шевчук О.І., за участі секретаря судових засідань Лежніної Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Славутське лісове господарство", м. Славута, Шепетівський район, Хмельницька область,

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 81 367,68 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дунайчук С.В. - за довіреністю №563 від 21.12.2023 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Сукач Р.Л. - за довіреністю від 01.01.2024 №30 (в режимі відеоконференції)

прокурор: Манзелевський Ю.В. за службовим посвідченням №077354 від 11.04.2023

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін

До Господарського суду Хмельницької області 02.10.2024 надійшла позовна заява Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Славутське лісове господарство" (30000, Хмельницька область, Шепетівський район, м.Славута, вул. Покровська, 1, ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості в сумі 81 367,68 грн. за поставлену продукцію за договором №32 від 10.03.2022.

Ухвалою суду від 04.10.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня вручення ухвали.

08.10.2024 до Господарського суду Хмельницької області надійшла заява про усунення недоліків з доказами щодо їх усунення.

Ухвалою суду від 09.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті.

Позивач - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Славутське лісове господарство" (далі ДСГП "Ліси України" в особі філії "Славутське лісове господарство", позивач) наполягає на задоволенні позовних вимог, в обґрунтування яких зазначає про невиконання військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України умов укладеного 10.03.2022 між нею, як отримувачем, та Державним підприємством "Славутське лісове господарство", як постачальником, договору поставки №32, згідно якого постачальник передав у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, що підтверджується видатковими накладними.

Позивач стверджує своє право вимоги за вказаним договором тим, що відповідно до п.8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України №888 від 28.10.2022 Державне підприємство "Славутське лісове господарство" приєднано до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та ДСГП "Ліси України" є правонаступником ДП "Славутське лісове господарство".

Позивач зазначає, що постачальником виконано всі зобов`язання за договором поставки №32, а саме: в обумовлені договором строки до 25.04.2022 поставлено одержувачу лісоматеріали на суму 81 367,68 грн.

Натомість, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України свої зобов`язання по оплаті отриманого товару за договором поставки не виконала, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за вказаним договором в сумі 81367,68 грн., що підлягає стягненню.

Позивач наголошує, що неодноразово у 2023-2024 роках звертався до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з претензіями щодо необхідності погашення заборгованості, однак щоразу отримував відмову з огляду на відсутність у військової частини фінансування та звільнення її згідно п.3.2 укладеного договору від зобов`язань щодо оплати товару після закінчення терміну дії договору.

У відповіді на відзив також зазначає, що військова частина, будучи бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів та узявши на себе бюджетне зобов`язання як покупець товару за договором, повинна була зареєструвати його в органах державної казначейської служби для належної оплати.

Водночас, ні відсутність фінансування, ні закінчення строку дії договору - 25.04.2022, як вважає позивач, не звільняє військову частину від виконання своїх зобов`язань та від відповідальності за його порушення.

В якості правових підстав позову посилається на ст. ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України.

Представник позивача під час судового розгляду спору підтримав позовні вимоги, вважає їх підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім того, в судовому засіданні вказав та надав письмові пояснення щодо автоматичної пролонгації строку дії укладеного між сторонами договору до закінчення дії воєнного стану в державі. Позивач стверджує, що 25.04.2022 строк дії договору не закінчився, оскільки вважається продовженим на строк дії воєнного стану в силу п.7.2 договору №32 від 10.03.2022, згідно якого в разі продовження строку дії воєнного стану в Україні сторони можуть продовжити термін дії цього договору до закінчення воєнного стану.

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 НГУ, відповідач) заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. У поданому до суду відзиві вказує, що з метою термінового облаштування вогневих позицій та оборонних споруд навколо ВП «Хмельницька АЕС» після оголошення воєнного стану в державі, відповідачем здійснено запит до Хмельницької обласної військової адміністрації щодо забезпечення військової частини лісоматеріалами, який в подальшому скеровано до лісових господарств області задля передачі лісоматеріалів в можливих об`ємах.

Не заперечуючи фактів укладення з позивачем договору №32 від 10.03.2022 та отримання лісоматеріалів на суму 81 367,68 грн. для будівництва оборонних споруд у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, а також факту неоплати отриманого товару, відповідач зазначає про належне виконання своїх зобов`язань за даним договором.

Так, за умовами п.2.2 вказаного договору отримувач проводить оплату за наявності фінансування. Упродовж 2022-2024 років фінансування на придбання лісоматеріалів до військової частини не надходило.

Крім того, враховуючи встановлений сторонами строк дії договору до 25.04.2022, вважає себе звільненим від виконання зобов`язань за вказаним договором після 25.04.2022 в силу пункту 3.2 цього договору, згідно якого отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії договору.

У поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив звертає увагу на принцип свободи договору, з огляду на який усі умови договору №32 від 10.03.2022, в тому числі і ті, які в силу закону є істотними, були взаємоузгодженими обома сторонами. Умови даного договору були сформульовані виходячи з обставин, які склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації та запровадженням на території України правового режиму воєнного стану. Отримані лісоматеріали були використані для облаштування оборонних позицій та споруд навколо особливо важливого державного об`єкту енергетики.

Також вказує, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а погоджує свої кошторисні призначення з Головним управлінням Національної гвардії України як розпорядником бюджетних коштів, що спростовує твердження позивача про наявність обов`язку у відповідача з реєстрації бюджетних зобов`язань за придбання товару. На час повномасштабного вторгнення видатки на придбання лісоматеріалів не були погоджені, інші військові частини на той час такі ж матеріали отримували на безоплатній основі.

На підтвердження своїх заперечень покликається на ст. 67 Господарського кодексу України, ст.ст. 6, 525, 626, 627, 629, 631 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.

Також надав письмові пояснення щодо відсутності автоматичної пролонгації строку дії укладеного між сторонами договору до закінчення дії воєнного стану в державі, оскільки пунктом 7.2 договору №32 від 10.03.2022 передбачена лише можливість такого продовження, а не пряма вказівка на це. Стверджує, що строк дії договору є його істотною умовою і має бути погоджений сторонами в договорі, що кореспондується з п.7.1 укладеного договору, згідно якого усі та доповнення до даного договору будуть мати силу, лише якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін (з використанням факсимільного, телексного та електронного зв`язку). Тобто, передбачена п.7.2 договору №32 можливість продовження строку дії договору не може бути здійснена без дотримання п.7.1 цього договору. В укладеному договорі передбачений термін його дії до 25.04.2022. Інших термінів та строків дії цього договору сторони не встановлювали та не узгоджували, будь-яких змін до договору в письмовій формі не укладали.

Прокурор заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, який за заявою, скерованою 20.11.2024 до суду в порядку ч.3 ст.53 Господарського процесуального кодексу України (вх.№05-22/7969/24), на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснив вступ у справу на стороні відповідача. Вказуючи на необхідність представництва в суді інтересів держави, заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на звільнення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар згідно умов укладеного з позивачем договору №32 від 10.03.2022.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України №888 від 28.10.2022 Державне підприємство "Славутське лісове господарство" приєднано до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яке є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства Славутське лісове господарство.

10.03.2022 між Державним підприємство "Славутське лісове господарство", як постачальником, та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як отримувачем, укладено договір №32 (далі Договір). Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується до 25 квітня 2022 року передати у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, а отримувач зобов`язується прийняти товар на умовах даного договору.

Товар: лісоматеріали круглі та деревина дров`яна, код ДК 021:2015:03410000-7: Деревина (п.1.2 Договору).

Кількість: 100 (сто) куб.м.

Ціна: лісоматеріали круглі хвойних порід (сосна, ялина), діаметром 10-35 см, клас якості С-D-1100 грн/куб. м без врахування ПДВ. Деревина дров`яна непромислового призначення 2-3 групи 600 грн/куб. м без урахування ПДВ (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.1.6 Договору загальна сума договору складається з сум видаткових накладних, виписаних на підставі даного договору.

Розрахунки проводяться в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.2.1 Договору).

Згідно п.2.2 Договору отримувач проводить оплату товару за наявності виділеного фінансування.

Оплата вартості товару здійснюється на підставі належним чином оформленої видаткової накладної, наданої постачальником (п.2.3 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору у разі порушення умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії цього договору (п.3.2 Договору).

Згідно п.4.1 Договору даний договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 25.04.2022.

Усі зміни та доповнення до даного договору будуть мати силу, лише якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін (з використанням факсимільного, телексного та електронного зв`язку) (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.7.2 Договору в разі продовження строку дії воєнного стану в Україні сторони можуть продовжити термін дії цього договору до закінчення воєнного стану.

13.03.2022 Державним підприємством «Славутське лісове господарство» поставлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за договором №32 від 10.03.2022 лісоматеріали: на суму 12 241,68 грн. та 12 431,76 грн., що підтверджується видатковими накладними №ТТН01126 від 13.03.2022 та №ТТН01128 від 13.03.2022 відповідно.

21.03.2022 ДП «Славутське лісове господарство» поставлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за договором №32 від 10.03.2022 лісоматеріали: на суму 11 660,88 грн., що підтверджується видатковою накладною №ТТН01300 від 21.03.2022.

Вищевказані видаткові накладні підписані представниками постачальника та отримувача та скріплені печаткою постачальника.

22.03.2022 ДП «Славутське лісове господарство» поставлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за договором №32 від 10.03.2022 лісоматеріали: на суму 13156,44 грн., 13 627,68грн., 9 275,64грн. та 921,60грн., що підтверджується видатковими накладними №ТТН01314 від 22.03.2022, №ТТН01333 від 22.03.2022, №ТТН01316 від 22.03.2022 та №ТТН01343 від 22.03.2022 відповідно.

24.03.2022 Державним підприємством «Славутське лісове господарство» поставлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за договором №32 від 10.03.2022 лісоматеріали: на суму 8 052,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №ТТН01398 від 24.03.2022.

Вищевказані видаткові накладні підписані представниками постачальника та отримувача та скріплені печатками сторін.

Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано запит від 16.03.2022 за вих.№166, скерований голові Хмельницької обласної військової адміністрації щодо надання лісоматеріалів для облаштування вогневих позицій з охорони ВП «Хмельницька АЕС». Даний лист згідно проставленої відмітки 15.04.2022 скеровано до ДП «Ізяславський ЛГ», ДП «Славутський ЛГ», ДП «Шепетівський ЛГ» для передачі лісоматеріалів в/ч НОМЕР_1 в можливих об`ємах, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

11.08.2023 та 29.08.2024 позивачем на адресу відповідача цінними листами з описом вкладення скеровано претензії про щодо сплати грошових коштів в сумі 81367,68 грн. з примірником наказу Держлісагенства №888 від 28.10.2022.

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу позивача скеровано відповіді на претензії за вих.№933 від 21.08.2023 та за вих.№1570 від 10.09.2024, за змістом яких відповідачем відмовлено у оплаті грошових коштів за договором №32 від 10.03.2022 з огляду на закінчення строку його дії та відсутністю фінансування на придбання лісоматеріалів.

Позивачем на адресу відповідача скеровано лист №715/25.7-2023 від 21.09.2023 з проханням погасити заборгованість.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Дослідивши обставини справи та оцінивши надані докази по суті спору, судом береться до уваги таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

У справі, що розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлену продукцію (лісоматеріали) за договором №32 від 10.03.2022 між Державним підприємством «Славутське лісове господарство» та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч.1 ст.179 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2022 між Державним підприємством "Славутське лісове господарство", як постачальником, та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як отримувачем, укладено договір № 32, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується до 25 квітня 2022 року передати у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, а отримувач зобов`язується прийняти товар на умовах даного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

Згідно ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п.1.1 укладеного 10.03.2022 між сторонами Договору постачальник зобов`язується до 25 квітня 2022 року передати у власність отримувача лісоматеріали для будівництва оборонних споруд, а отримувач зобов`язується прийняти товар на умовах даного договору.

Сторонами також погоджено товар: лісоматеріали круглі та деревина дров`яна, код ДК 021:2015:03410000-7: Деревина (п.1.2 Договору) та ціну: лісоматеріали круглі хвойних порід (сосна, ялина), діаметром 10-35 см, клас якості С-D-1100 грн/куб. м без врахування ПДВ; деревина дров`яна непромислового призначення 2-3 групи 600 грн/куб. м без урахування ПДВ (п.1.4 Договору). Відповідно до п.1.6 Договору загальна сума договору складається з сум видаткових накладних, виписаних на підставі даного договору.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, видатковими накладними №ТТН01126 від 13.03.2022, №ТТН01128 від 13.03.2022, №ТТН01300 від 21.03.2022, №ТТН01314 від 22.03.2022, №ТТН01333 від 22.03.2022, №ТТН01316 від 22.03.2022, №ТТН01343 від 22.03.2022 та №ТТН01398 від 24.03.2022 здійснення ДП «Славутське лісове господарство» у встановлений п.1.1 Договору строк поставки товару (лісоматеріалів) на суму 81 367,68 грн. та його прийняття військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Сторонами узгоджено і порядок здійснення розрахунків за даним договором, а саме у пунктах 2.1-2.3 Договору визначено, що розрахунки проводяться в національній валюті України гривні, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника; отримувач проводить оплату товару за наявності виділеного фінансування; оплата вартості товару здійснюється на підставі належним чином оформленої видаткової накладної, наданої постачальником.

Умовами договору не встановлено терміну та строку виконання обов`язку одержувача з оплати поставленого товару.

Разом з тим, у пункті 3.2 Договору сторонами узгоджено, що отримувач звільняється від зобов`язань щодо оплати за поставлений товар після закінчення терміну дії цього договору.

Суд враховує, що відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищенаведене, суд виходить з вільного волевиявлення та його відповідності внутрішній волі сторін, що спрямовані на настання певних наслідків.

Як вбачається зі змісту Договору, волевиявлення сторін спрямоване на те, що після закінчення строку дії договору обов`язок отримувача з оплати товару вважається припиненим.

Сторонами узгоджено строк дії Договору - згідно п.4.1 даний договір діє до 25.04.2022.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що строк дії даного договору продовжено до закінчення дії воєнного стану в силу п.7.2 Договору. Зміна, в т.ч. продовження, строку дії договору є зміною істотної умови такого договору, яка потребує узгодження сторонами та, відповідно, внесення змін до договору в цій частині. Разом з тим, згідно п. 7.1 Договору сторони узгодили, що усі зміни та доповнення до даного договору будуть мати силу, лише якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін (з використанням факсимільного, телексного та електронного зв`язку). Доказів щодо внесення змін до Договору в порядку, визначеному п.7.1, матеріали справи не містять.

Скеровані на адресу відповідача 11.08.2023 та 29.08.2024 позивачем претензії про щодо сплати грошових коштів в сумі 81367,68 грн., не породжують настання цивільних обов`язків для відповідача.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №344/2483/18).

На час звернення до суду з позовом договір №32 від 10.03.2022 є дійсним, в т. ч. і положення пункту 3.2 цього договору щодо звільнення отримувача від оплати після закінчення строку дії договору. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позивачем порушення його права Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, а відтак і підстав для судового захисту такого права шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 81367,68 грн. за договором №32 від 10.03.2022, у зв`язку з чим у позові належить відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом частин 1-3 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Крім того, при прийнятті рішення суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно ст.ст.123, 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Хмельницької області подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.12.2024.

Суддя О.І. Шевчук