УХВАЛА

м. Київ

20.11.2024Справа № 910/2736/22
За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від ОСОБА_1 - Краснокутська Н.М.,

від ГУ ДПС у м. Києві - Слив`юк С.В.,

ліквідатор - Козловська Д.В.,

від Александрова С.В. - Леськов В.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2022 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство прийнято до розгляду та повідомлено про призначення підготовчого засідання додатково після припинення або скасування воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.05.2022 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 15.06.2022.

13.05.2022 до суду надійшла заява арбітражного керуючого Перепелиці В.В. про участь у справі про банкрутство.

13.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява арбітражної керуючої Козловської Д.В.

26.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли документи від боржника на виконання вимог ухвали суду від 03.05.2022, зокрема статутні документи Товариства.

У судовому засіданні, що відбулось 15.06.2022, судом оголошено перерву до 06.07.2022.

24.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив боржника на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.07.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411). Визнано грошові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411) в розмірі 972 265,54 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411). Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 68945 від 08.07.2022 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411). Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7, ідентифікаційний номер 21609411) арбітражну керуючу Козловську Діану Валеріївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 484 від 15.03.2013). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 14.09.2022.

03.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС з грошовими вимогами до боржника на суму 7 852,65 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.08.2022 прийнято заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання кредитором боржника на суму 7 852,65 грн., розгляд якої відбудеться у попередньому засіданні 14.09.2022.

19.08.2022 до суду надійшла заява розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" про сплату винагороди за період з 06.07.2022 по 05.08.2022 у розмірі 19 500,00 грн.

29.08.2022 до Господарського суду м. Києва надійшла заява розпорядника майна арбітражної керуючої Козловської Д.В. про долучення документів до матеріалів справи.

08.09.2022 до суду надійшла заява розпорядника майна про долучення до матеріалів справи інвентаризаційних відомостей Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс".

13.09.2022 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив боржника на заяву Головного управління ДПС у м. Києві, які відокремленого підрозділу ДПС із кредиторськими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 задоволено заяву розпорядника майна арбітражної керуючої Козловської Д.В. про виплату винагороди. Здійснено сплату основної винагороди арбітражній керуючій Козловській Діані Валеріївні (свідоцтво арбітражного керуючого № 484 від 15.03.2013, ідентифікаційний код отримувача НОМЕР_2 ) на її рахунок, відкритий у АТ "Перший український міжнародний банк", номер рахунку НОМЕР_3 за виконання нею повноважень розпорядника майна у справі № 910/2736/22 за заявою ОСОБА_1 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" за період з 06.07.2022 по 05.08.2022 в розмірі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. з депозитного рахунку Господарського суду міста Києва UA0015332, відкритого у Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, за рахунок коштів, авансованих ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 54-784К від 16.02.2022.

Ухвалою попереднього засідання від 14.09.2022 визнано ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 1 055 575,54 грн., з яких 83 310,00 грн. - вимоги першої черги, 972 265,54 грн. - вимоги четвертої черги;- Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС з грошовими вимогами на суму 12 095,27 грн., з яких 4 962,00 грн. - вимоги першої черги, 7 133,27 - вимоги третьої черги. Відмовлено Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредитором боржника на суму 719,38 грн. Визначено дату підготовчого засідання на 10.10.2022.

05.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява розпорядника майна про перерахування основної грошової винагороди у розмірі 35 854,06 грн. за період з 06.08.2022 по 30.09.2022.

05.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов звіт розпорядника майна про проведену роботу за період з 06.07.2022 по 26.09.2022.

05.10.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання розпорядника майна про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Козловську Д.В.

Судове засідання, призначене на 10.10.2022, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мандичева Д.В відпустці.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.10.2022 призначено розгляд справи у підсумковому засіданні на 02.11.2022.

18.10.2022 до суду надійшло клопотання розпорядника майна про затвердження звіту арбітражної керуючої Козловської Д.В. про нарахування і виплату грошової винагороди за період з 06.07.2022 по 07.10.2022 та звіту арбітражної керуючої Козловської Д.В. про здійснення та відшкодування її витрат за період з 06.07.20-22 по 07.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 затверджено звіт розпорядника майна про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражної керуючої Козловської Д.В. за виконання повноважень у справі за період з 06.07.2022 по 07.10.2022 у розмірі 59 893,55 грн. Затверджено звіт розпорядника майна про здійснення та відшкодування витрат арбітражної керуючої Козловської Д.В. у процедурі розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" за період з 06.07.2022 по 07.10.2022 у розмірі 2 360,51 грн. Задоволено заяву розпорядника майна арбітражної керуючої Козловської Д.В. про виплату винагороди. Здійснено сплату основної винагороди арбітражній керуючій Козловській Діані Валеріївні (свідоцтво арбітражного керуючого № 484 від 15.03.2013, ідентифікаційний код отримувача НОМЕР_2 ) на її рахунок, відкритий у АТ "Перший український міжнародний банк", номер рахунку НОМЕР_3 за виконання нею повноважень розпорядника майна у справі № 910/2736/22 за заявою ОСОБА_1 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" за період з 06.08.2022 по 30.09.2022 в розмірі 35 854 (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 84 коп. з депозитного рахунку Господарського суду міста Києва UA0015332, відкритого у Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, за рахунок коштів, авансованих ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 54-784К від 16.02.2022.

Постановою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Козловську Д.В.

01.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута на затвердження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.02.2024 призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.03.2024.

23.02.2024 до суду надійшло клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. про долучення документів до матеріалів справи.

У зв`язку з тим, що 27.03.2024 суддя Мандичев Д.В. перебуватиме у щорічній відпустці, суд ухвалою від 22.03.2024 призначив судове засідання на 22.05.2024.

27.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2024 призначено розгляд скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В. у судовому засіданні на 22.05.2024.

10.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли доповнення ліквідатора до ліквідаційного звіту.

10.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ліквідатора на скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В.

21.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на дії (бездіяльність) ліквідатора.

22.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Александрова С.В. про долучення до матеріалів справи висновку судової оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2024 відкладено розгляд звіту ліквідатора, скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В., скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на дії (бездіяльність) ліквідатора у судовому засіданні на 17.07.2024.

07.06.2024 до суду надійшло клопотання ліквідатора про долучення до матеріалів справи доповнень до ліквідаційного звіту.

08.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова С.В. на заперечення ліквідатора щодо поданої ним скарги на дії та бездіяльність арбітражної керуючої Козловської Д.В.

09.07.2024 до суду надійшли пояснення ліквідатора щодо скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на дії (бездіяльність) арбітражної керуючої Козловської Д.В.

16.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення ОСОБА_1 щодо скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на дії (бездіяльність) ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 відкладено розгляд звіту ліквідатора, скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В., скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на дії (бездіяльність) ліквідатора у судовому засіданні на 04.09.2024.

26.08.2024 до суду надійшли доповнення ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. до звіту ліквідатора.

30.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" про відкладення розгляду справи.

02.09.2024 до суду від ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. надійшли доповнення до клопотання про відкладення розгляду справи.

03.09.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 відкладено розгляд звіту ліквідатора, скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора, скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на дії (бездіяльність) ліквідатора у судовому засіданні на 09.10.2024.

09.10.2024 до суду надійшли доповнення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова С.В. до поданої скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 відкладено розгляд звіту ліквідатора, скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрова Сергія Володимировича на дії та бездіяльність ліквідатора, скарги ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на дії (бездіяльність) ліквідатора у судовому засіданні на 20.11.2024.

07.11.2024 до суду надійшли заперечення ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. проти скарги та доповнень до скарги від 09.10.2024 на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс».

У судове засідання, призначене на 20.11.2024, з`явилися представники учасників справи, ліквідатор та представник учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александрова С.В.

Щодо поданої учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александровим С.В. скарги на дії та бездіяльність ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 60 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Враховуючи вказані норми Кодексу України з процедур банкрутства, суд зазначає, що правом на звернення до господарського суду зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора наділений учасник справи про банкрутство.

За таких обставин, суду необхідно визначитися із процесуальним статусом учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александрова С.В. у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс».

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Александров С.В. є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», який володіє часткою у статутному капіталі банкрута у розмірі 50 %.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що учасниками у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника. Уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника є особа, уповноважена вищим органом управління боржника представляти інтереси засновників під час провадження у справі про банкрутство з правом дорадчого голосу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктами 3, 6 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала правові висновки стосовно неможливості учасника (акціонера) товариства від свого імені звертатися до суду з позовами з підстав вчинення товариством правочинів або інших дій чи бездіяльності, зокрема про те, що укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника (подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18).

Такі висновки відповідають усталеній практиці ЄСПЛ, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20.05.1998 у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки", заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21.12.2017 року у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 30).

Водночас сучасний підхід до використання теорії "проникнення за корпоративну завісу" сформований ЄСПЛ зокрема у рішеннях Agrotexim and Others v. Greece, заява №14807/89, Albert and Others v. Hungary (заява №5294/14) вказує на те, що незалежність юридичної особи не можна вважати абсолютною. У цьому контексті "проникнення за корпоративну завісу" або "ігнорування статусу юридичної особи" визнається адекватним та справедливим у певних обставинах або для досягнення певної мети. Такі підходи можуть застосуватись тільки у виняткових випадках, наприклад коли чітко встановлено, що компанія не мала можливості безпосередньо звернутись до інституцій Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через органи управління юридичної особи або через ліквідаторів.

За змістом рішенням ЄСПЛ у справі Alberts and Others v. Hungary (заява №5294/14) такими винятковими обставинами можуть бути, зокрема, запровадження відносно компанії зовнішнього нагляду або контролю у зв`язку з її фінансовими або іншими труднощами, або якщо особа, до завдання якої відносився захист інтересів компанії, не була здатна або не хотіла звертатися до суду, або якщо виникли розбіжності між акціонерами та тимчасовим керуючим (наприклад, відсторонення від посади керуючого та призначення тимчасового керуючого).

Екстраполювавши на національне законодавство зазначені висновки ЄСПЛ щодо проникнення за "корпоративну завісу" за виняткових обставин, Велика Палата Верховного Суду у пункті 91 постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц виснувала, що такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).

Також необхідно розмежовувати звернення учасника до суду від свого імені і звернення від імені товариства, адже майновий стан товариства не є байдужим для його учасників. Таким чином, хоча порушення прав товариства не є порушенням прав чи прямого (безпосереднього) інтересу учасника, але учасник може мати похідний інтерес у захисті прав товариства.

Зокрема, особа може мати похідний інтерес у захисті прав товариства не тільки у випадку, коли вона є його учасником, адже похідний інтерес можуть мати, наприклад, кредитори боржника в захисті прав боржника у процедурі банкрутства, у виконавчому провадженні, у процедурі ліквідації банків (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц).

Неможливість звернення юридичної особи до суду в особі свого виконавчого органу може бути підставою для такого звернення учасником від імені юридичної особи, а не від власного імені (близький за змістом висновок викладено в пункті 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц).

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 908/3468/13, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство у акціонера (учасника, засновника) товариства-боржника, за загальним правилом, з`являється інший відмінний від корпоративних прав інтерес у якнайповнішому задоволенні вимог кредиторів за рахунок коштів і майна боржника задля уникнення субсидіарної чи солідарної відповідальності за його боргами або отримання залишку активів боржника, після повного задоволення вимог кредиторів.

При цьому акціонер/учасник товариства набуває права на судовий захист своїх інтересів шляхом оспорювання правочинів акціонерного товариства в межах справи про банкрутство останнього, якщо доведе під час розгляду справи у сукупності порушення його прав/інтересів оспорюваним правочином та вчинення цього правочину всупереч меті процедури банкрутства, а саме на шкоду кредиторам боржника.

Наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження таких (фраудаторних) правочинів особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо зацікавлена особа доведе, що сторона, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан, з метою уникнення відповідальності перед кредитором.

Александров С.В. , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», в рамках реалізації права на судовий захист своїх інтересів звернувся до господарського суду із позовними заявами в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та повернення майна. Справи № 910/2736/22 (910/3040/24) та № 910/2736/22 (910/3041/24) відповідно перебувають у провадженні Господарського суду міста Києва та призначені до судового розгляду.

Однак, на відміну від захисту своїх інтересів учасником боржника в рамках звернення до суду в інтересах банкрута із відповідною заявою, яка розглядається у порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства в межах справи про банкрутство, захист таких інтересів учасника безпосередньо у справі про банкрутство має свої особливості.

Засновники (учасники, акціонери) боржника як власники корпоративних прав (частки у статутному капіталі (майні), акцій, права на вклад до статутного капіталу) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство за загальним правилом не беруть у ній безпосередньої участі, проте не втрачають корпоративних прав та інтересів у цій справі, в тому рахунку через субсидіарну відповідальність, а також, зокрема стосовно відновлення платоспроможності боржника або отримання майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів та ліквідації банкрута.

Водночас, оцінюючи обрані засновниками (учасниками, акціонерами) боржника форми та способи захисту їх інтересів у справі про банкрутство судам слід виходити як зі змісту спеціальних норм Закону про банкрутство, так і принципу "неможливості ототожнення юридичної особи та її членів" та враховувати актуальні правові висновки щодо реалізації цієї домінанти, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 910/13643/19.

Частиною 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, а їх інтереси у такій справі в силу приписів Кодексу України з процедур банкрутства представляє спеціальний суб`єкт - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Справи про банкрутство характеризуються особливим складом учасників, кожен з яких, вступаючи в провадження у такій справі, на різних процедурах, наділяється специфічним обсягом прав і обов`язків, зумовленим характером відносин неспроможності/банкрутства та спрямованістю інтересів (юридичною заінтересованістю) учасника у такому провадженні.

З огляду на те, що правове регулювання статусу учасників у справі про банкрутство регламентовано як нормами ГПК України, так і спеціальним законом - Кодексом України з процедур банкрутства, зміст правосуб`єктності та особливості процесуального статусу конкретного учасника справи розкриваються шляхом системного тлумачення норм цих законодавчих актів з урахуванням особливостей певної стадії процедури банкрутства.

Суд враховує, що процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого є пропорційне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника з дотриманням балансу інтересів боржника, кредиторів та інших учасників справи про банкрутство.

У цьому процесі можливість ефективного захисту інтересів власників частки у статутному капіталі боржника пов`язана із своєчасним, у правомірний спосіб визначенням представника їх спільних інтересів у справі про банкрутство - уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Право на уповноваження такої особи може бути реалізовано вищим органом управління боржника на будь-якій стадії справи про банкрутство, позаяк така правомочність за змістом є спеціальною, виникає саме у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство, безпосередньо не пов`язана з управлінням боржником чи розпорядженням його майном, а отже не зазнає змін через обмеження (зупинення/припинення) корпоративних прав та повноважень органів управління боржника, що застосовуються у такій справі поетапно відповідно до приписів частин п`ятої, сьомої статті 44, частини четвертої статті 50, частини першої статті 59 КУзПБ.

Кодекс України з процедур банкрутства не регламентує відбору такого представника за суб`єктною ознакою або зв`язками з боржником, тому, за загальними нормами про представництво, усяка наділена повною правосуб`єктністю особа може бути уповноважена рішенням вищого органу управління боржника на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) у справі про банкрутство.

Відповідно до приписів статті 1312 Конституції України, статей 16, 58 ГПК України процесуальне представництво уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) у справі про банкрутство може здійснюватися адвокатом.

За загальним правилом порядок прийняття рішень вищим органом управління боржника з будь-яких питань, в тому числі з обрання уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів), визначається нормами корпоративного права та статутними документами.

Норма статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства в частині порядку уповноваження особи на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) має бланкетний характер, адже відсилає до спеціальних норм, що регламентують прийняття рішень органами управління підприємницьких товариств.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вищим органом товариства є загальні збори учасників.

За змістом статті 34 цього Закону рішення про уповноваження особи на представництво інтересів учасників (засновників) товариства у справі про банкрутство приймається більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань, якщо статутом товариства не встановлена більша кількість голосів для прийняття такого рішення.

На загальних зборах учасників товариства, що проводяться відповідно до частини третьої цієї статті, ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол (частина четверта статті 33 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Статтею 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

За змістом статей 41, 42 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення загальних зборів акціонерного товариства з питання, винесеного на голосування, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій, крім випадків, встановлених цим Законом. Статутом приватного товариства може встановлюватися більша кількість голосів акціонерів, необхідних для прийняття рішень з питань порядку денного, крім визначених цим Законом виключень: Загальні збори акціонерного товариства мають кворум за умови реєстрації для участі у них акціонерів, які сукупно є власниками більш як 50 відсотків голосуючих акцій.

Таке рішення оформлюється протоколом загальних зборів акціонерного товариства, підписаним головою та секретарем загальних зборів, підшитим та скріпленим підписом голови виконавчого органу товариства (у разі колегіального виконавчого органу) або одноособового виконавчого органу (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Відповідно до частини другої статті 49 зазначеного Закону повноваження загальних зборів товариства, передбачені статтею 33 цього Закону та внутрішніми документами товариства, здійснюються акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється ним письмово (у формі рішення). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства.

Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку, що стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства пов`язує уповноваження особи на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) боржника саме з рішенням його вищого органу управління, що має визначену нормами корпоративного законодавства форму, зміст та процедуру прийняття.

Таке рішення вищого органу управління боржника, прийняте в регламентованому законом та статутом порядку і оформлене протоколом, є доказом уповноваження особи на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) боржника перед третіми особами у справі про банкрутство.

Суд зауважує, що не існує жодних обмежень у виборі вищим органом управління боржника уповноваженої особи (учасників, акціонерів) боржника ані за суб`єктною ознакою (тільки учасник товариства тощо), ані за процедурою, на якій перебуває справа про банкрутство (розпорядження, санація, ліквідація). При цьому, враховуючи відсутність жодних відповідних обмежень, правомірним є проведення загальних зборів учасників з метою визначення уповноваженої особи учасників під час ліквідаційної процедури.

За наявності у боржника одного учасника (акціонера) він може самостійно здійснювати представництво своїх інтересів у справі про банкрутство або відповідно до приписів статті 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 49 Закону України "Про акціонерні товариства" своїм письмовим рішенням уповноважити іншу особу представляти його інтереси в розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ураховуючи правовий зміст інституту представництва та положення параграфу 2 глави 4 ГПК України, у документі (протоколі, рішенні), яким оформлено рішення вищого органу управління боржника, має бути ідентифіковано особу, уповноважену на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів); зазначено реквізити справи про банкрутство, у якій надано такі повноваження, та застереження щодо обмеження повноважень за умови їх встановлення таким рішенням.

Припинення (втрата) повноважень уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника відбувається у тих самих формах, що і його набуття: за рішенням вищого органу управління боржника або в разі втрати юридичної сили рішенням про уповноваження цієї особи внаслідок визнання його недійсним (скасування) - за рішенням суду.

Хоча Кодекс України з процедур банкрутства і не регламентує особливостей вступу уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) у справу, в частині 1 статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець зазначає стосовно інших учасників провадження у справі про банкрутство про визнання їх такими відповідно до цього Кодексу, отже, передбачає певну процесуальну фіксацію статусу учасника справи про банкрутство та моменту його набуття.

Зі змісту господарських процесуальних правовідносин в цілому і у справах про банкрутство зокрема видається правильним, що за загальним правилом набуття процесуального статусу заінтересованими суб`єктами схвалюється судом за наслідками перевірки підстав його набуття.

З таким підходом погодився Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство в постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, наголосивши, що було б доцільно формалізувати статус наведених учасників у справі про банкрутство шляхом прийняття господарським судом відповідного судового рішення (ухвали) задля впорядкування процесу здійснення провадження у справі.

Таким чином, вступ у справу про банкрутство уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника має відбуватися шляхом подання заяв із процесуальних питань відповідно до статей 169, 170 ГПК України.

При цьому уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника має підтвердити підстави представництва доказами в порядку статей 74-79 ГПК України, надавши, зокрема, відповідне рішення, оформлене протоколом вищого органу управління боржника.

Обсяг процесуальних прав уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника у справі про банкрутство, визначений Кодексом України з процедур банкрутства, залежить від змісту рішення вищого органу управління боржника.

Рішення вищого органу управління боржника, яке, зокрема, може мати форму протоколу загальних зборів учасників товариства боржника, є єдиним можливим доказом підтвердження повноважень уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника. Тому суд, здійснюючи легітимацію відповідного учасника у справі про банкрутство, зобов`язаний надати оцінку відповідному рішенню вищого органу управління боржника щодо його належності (з`ясувати склад учасників та розмір їх часток на момент прийняття відповідного рішення, здійснити перевірку наявності необхідного кворуму під час прийняття відповідного рішення тощо).

Розглядаючи заяву такої особи про вступ у справу, господарський суд перевіряє повноваження представника (уповноваженої особи) засновників (учасників, акціонерів) боржника на участь у справі оформлені протоколом загальних зборів, не вирішуючи питання щодо дійсності/недійсності рішення органу управління товариством в цілому або у відповідній частині.

Отже, набуття уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) статусу учасника справи про банкрутство має ґрунтуватися на ухвалі суду про залучення такої особи до участі у справі, постановленій в порядку статті 234 ГПК України.

Саме з набранням законної сили такою ухвалою уповноважена особа, окрім належних їй спеціальних прав - брати участь з правом дорадчого голосу у зборах кредиторів та роботі комітету кредиторів боржника, наділяється процесуальними правомочностями учасника справи за статтею 42 ГПК України.

Таким чином, можливість реалізації повного обсягу процесуальної дієздатності уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника пов`язана з фактом набуття такою особою статусу учасника справи про банкрутство шляхом постановлення судом ухвали про її залучення до участі у справі за результатами розгляду відповідної заяви такої особи.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.05.2021 по справі № 910/24368/14.

Враховуючи, що учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александровим С.В. не подано до суду заяви відповідно до ст.ст. 169, 170 Господарського процесуального кодексу України про вступ у справу в якості уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) банкрута, до якої долучено відповідне рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», та судом не прийнято рішення про залучення Александрова С.В. до участі у справі про банкрутство № 910/2736/22, станом на 20.11.2024 Александров С.В. , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», не має повного обсягу процесуальної дієздатності учасника справи про банкрутство, у тому числі не має права подавати до суду скарги на дії/бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс».

З огляду на викладене, суд відмовляє учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александрову С.В. у задоволенні скарги на дії та бездіяльність ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В.

При цьому, суд звертає увагу Александрова С.В. , що він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про вступ у справу в якості уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника у вищезазначеному судом порядку та набути процесуального статусу учасника справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» у разі задоволення судом відповідної заяви.

Дослідивши скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на дії (бездіяльність) ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В., судом встановлено наступне.

Так, вказана скарга мотивована тим, що ліквідатором, на думку податкового органу, не здійснено усієї повноти заходів у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», спрямованих на виявлення активів боржника.

Як зазначено податковим органом, ліквідатором не проведено аналіз фінансового стану банкрута, не зроблено висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства.

Крім того, на переконання кредитора, ліквідатором в порушення вимог ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства не подано до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника з метою повернення активів боржника та задоволення вимог кредиторів, а саме: договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.2018 та 27.12.2018, укладених незаконно директором ТОВ «Альвіс» ОСОБА_5 із родичами (племінниками) ініціюючого кредитора з перевищенням повноважень та без згоди загальних зборів учасників ТОВ «Альвіс» за заниженою в 22 рази вартістю.

Також, податковим органом вказано, що ліквідатором не вжито заходів для притягнення до субсидіарної відповідальності директора ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З огляду на викладені обставини, кредитор просить суд задовольнити подану скаргу, відсторонити арбітражного керуючого Козловську Д.В. від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» та призначити іншого ліквідатора у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до приписів статті 13 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий є незалежним.

Незалежність арбітражного керуючого забезпечується його спеціальним статусом, визначеним цим законом та спеціальним порядком його призначення та відсторонення від виконання обов`язків.

Відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Забезпечуючи дотримання принципу незалежності арбітражного керуючого, суд керується приписами ст. 2 ГПК України, якими визначено завдання та основні засади господарського судочинства.

Так, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно норми ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 43 ГПК України визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, суд має забезпечити баланс інтересів усіх учасників справи про банкрутство, перевірити дотримання їх прав та законних інтересів, зокрема перевірити, чи не допускають учасники справи зловживання своїми процесуальними правами з метою протиправного втручання у здійснення арбітражним керуючим своїх обов`язків або з метою впливу на нього для прийняття арбітражним керуючим рішень, що не відповідають інтересам усіх кредиторів та інтересам правосуддя, або навпаки, чи не призводять дії/бездіяльність арбітражного керуючого до негативних наслідків для інших учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута, складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; подає відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, подані ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», судом встановлено наступне.

За результатами аналізу фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс", який проводився згідно з договором № 01/09-22ф від 01.09.2022, розпорядником майна арбітражним керуючим Козловською Д.В. зроблено наступні висновки:

- станом на 31.12.2021 відсутні економічні ознаки фіктивного банкрутства;

- протягом періоду 2019 - 2021 років відсутні економічні ознаки дій з доведення до банкрутства;

- станом на 31.12.2021 дані про подання боржником недостовірної інформації про своє майно чи фінансове становище відсутні;

- станом на 31.12.2021 боржник не є конкурентоспроможним на ринку надання в оренду нерухомого майна;

- проведена оцінка фінансово-господарського стану ТОВ "Альвіс" показала, що станом на 31.12.2021 підприємство мало нестабільний фінансово-господарський стан, мало ознаки неплатоспроможності, не мало можливості розрахуватись з поточними зобов`язаннями за рахунок оборотних активів, характеризувалось відсутністю власного капіталу;

- у даному випадку відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" є доцільним розглянути питання щодо введення процедури ліквідації підприємства згідно Кодексу України з процедур банкрутства.

Вказаний аналіз проводився арбітражним керуючим Козловською Д.В. під час процедури розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» на підставі отриманої від керівника боржника фінансової та іншої звітності за 2019-2022 роки та досліджувався судом 02.11.2022 при прийнятті рішення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс». Постанова Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 набрала законної сили 02.11.2022 та не оскаржувалась.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 було у тому числі зобов`язано ліквідатора:

- надати суду докази здійснення заходів, спрямованих на виявлення та повернення активів боржника шляхом можливості застосування віндикаційного позову, визнання збиткових та заінтересованих угод недійсними, застосування субсидіарної відповідальності до третіх осіб;

- надати суду відомості з банківських установ, які обслуговували господарську діяльність боржника, виписок про рух коштів по рахунках боржника за три роки, що передували банкрутству з метою встановлення укладення незаконних угод, які могли б визнаватися недійсними у ліквідаційній процедурі боржника та сприяли поверненню до ліквідаційної маси активів боржника;

- провести аналіз на предмет можливості субсидіарної відповідальності посадових осіб боржника чи його засновників, які сприяли доведенню його до стану неплатоспроможності та виникненню заборгованості перед кредиторами, а також встановити обставини можливого доведення боржника до банкрутства чи інших злочинів посадових осіб боржника, які сприяли настанню неплатоспроможності боржника, що може бути підставою для притягнення таких осіб до солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство.

На виконання вимог вказаної ухвали ліквідатором було подано до суду ряд документів та пояснень.

Так, у доповненнях № 01-34/901 від 09.05.2024 до звіту ліквідатора арбітражним керуючим Козловською Д.В. зазначено наступне.

Ліквідатор дослідила фінансове становище Боржника та Банкрута, його положення на товарних ринках, банківські виписки за період в три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство з 06.07.2019 року по 06.07.2022 року, фінансову звітність мікропідприємства (Баланси та форму 2 за 2019, 2020 та 2021 рік).

За результатами дослідження Ліквідатор робить наступні висновки:

Щодо можливості притягнення до субсидіарної відповідальності посадових осіб боржника чи його засновників, які сприяли доведенню його до стану неплатоспроможності та виникненню заборгованості перед кредиторами, а також можливого доведення боржника до банкрутства чи інших злочинів посадових осіб боржника, які сприяли настанню неплатоспроможності боржника.

За період в три роки, що передував порушенню провадження у справі про банкрутство, фінансово-господарська документація товариства не переховувалась керівництвом Банкрута та Боржника від Розпорядника майна та Ліквідатора, відповіді на запити арбітражного керуючого надавались; узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання згідно з аналізом Ліквідатора не відбувалось; вказівки з приводу вчинення явно збиткових операцій засновниками та директором не надавались; система управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам - не виявлена; документообігу, який не відображає реальних господарських операцій не виявлено; не виявлені фізичні або юридичні особи, що отримували б переваги з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом на користь інших осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження, вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці - не виявлено.

Також проаналізовано, що за період в три роки, який передував порушенню справи про банкрутство, штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості Банкрута не відбувалось, не відбувався продаж задіяних у виробничо-господарській діяльності основних засобів,призначення на керівні посади осіб, результат діяльності яких не відповідав Інтересам юридичної особи не здійснювалось, необгрунтованого зменшення або збільшення штату підприємства - Банкрута не відбувалось.

Ліквідатор вважає, що ділові рішення протягом господарської діяльності приймались без порушень принципів добросовісності та розумності.

За наслідками господарської діяльності підприємства коефіцієнт покриття становив 0,01, що нижче за нормативне значення, підприємство не отримувало прибутку, господарська діяльність підприємства майже припинилась внаслідок загальновідомих обставин у вигляді ковідних обмежень, а потім - початку повномасштабного вторгнення з боку Російської Федерації. Результати зазначених дій, що призвели до банкрутства, стали наслідком звичайного господарського обороту і обставин, що склалися. Підприємство перестало бути конкурентоспроможним на ринку, мало нестабільний фінансово - господарський стан та ознаки неплатоспроможності.

Ліквідатором отримана інформація щодо наявності у Боржника рахунків:

- UA6222113 2113), валюта UAH/980 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», рахунок використовувався до 31.01.2020;

- НОМЕР_4 , валюта UAH/980 у АТ «АЛЬФА-БАНК», діючий рахунок з 17.02.2020 по 18.02.2022 року.

На підставі отриманих виписок від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «АЛЬФА-БАНК», за період з 01.07.2019 року по 18.02.2022 року, встановлено:

- більша частина доходу Боржника складалась з отриманої поворотної фінансової допомоги, розмір якої протягом періоду, що аналізується склав 662 400,00 грн.; оцінка діям кредитора, фінансової допомоги у якості надходження на рахунки Банкрута надана Господарським судом м. Києва з огляду на визнання кредитором у справі про банкрутство ОСОБА_6 ;

- одноразово були отримані кошти від продажу електротехнічної продукції у розмірі 55 560,00 грн. та надані послуги за договором №2 від 03.01.2020 р. у сумі 28 296,00 грн.

Суми доходу, відображені у податковій та фінансовій звітності у повному обсязі. На стадії процедури розпорядження майном був проведений аналіз фінансово-господарського стану підприємства з визначенням наявності економічних ознак фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства на підставі «Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства». За результатами проведеного дослідження було встановлено відсутність економічних ознак фіктивного банкрутства, дій з доведення до банкрутства, що свідчило про відсутність підстав для притягнення керівника та засновників Банкрута до солідарної відповідальності.

Ліквідатором зазначено, що складова частина витрат Боржника-Банкрута була постійною:

- виплати з оплати праці;

- нарахування податків, зборів, страхових внесків;

- телекомунікаційні послуги;

- витрати на утримання офісу;

- розрахунково-касове обслуговування.

Ліквідатором зазначено, що суми витрат відображені боржником у податковій та фінансовій звітності у повному обсязі.

Отже, на підставі проведеного аналізу руху грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «Альвіс» за період з 01.07.2019 року по 18.02.2022 року ліквідатором зроблено висновок, що Боржником не укладались незаконні або сумнівні угоди, фінансово-господарська діяльність мала постійні статті та суми витрат, усі операції відображені у фінансовій звітності Боржника, та відповідають даним, які враховувались при проведенні аналізу фінансово-господарського стану ТОВ «Альвіс».

За результатами проведеного аналізу на підставі Банківських виписок за період три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство Банкрута, податкової та фінансової звітності ліквідатор прийшов до висновку про відсутність підстав для заявлення віндикаційних позовів, відсутність укладених збиткових угод Банкрутом, відсутність незаконних угод, які могли б бути визнані недійсними у ліквідаційній процедурі, відсутність підстав для застосування субсидіарної відповідальності до третіх осіб та посадових осіб боржника чи його засновників.

Щодо неподання ліквідатором заяв про визнання недійсними правочинів боржника, зазначених Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС у поданій скарзі, ліквідатором зазначено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.07.2022 було відкрито провадження у справі № 910/2736/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс". На думку ліквідатора, укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.2018 р. та Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2018 р. не охоплюється так званим «підозрілим періодом» та знаходиться поза межами строків, визначених ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, які ставили б арбітражному керуючому в обов`язок ініціювати відповідний судовий процес про визнання вказаних правочинів недійсними.

При цьому, судом враховано, що ліквідатором арбітражним керуючим Козловською Д.В. 17.07.2024 подано до суду позовні заяви до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та повернення майна. Справи № 910/2736/22 (910/8869/24) та № 910/2736/22 (910/8874/24) перебувають у провадженні Господарського суду міста Києва та призначені до розгляду.

Також, суд звертає увагу скаржника, що робота ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В. та подані звіти у ліквідаційній процедурі досліджувалися на засіданнях комітету кредиторів, за результатом чого робота ліквідатора визнавалася задовільною, що підтверджується наявними у матеріалах справи Протоколами засідань комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс».

Згідно із пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд прийшов до наступних висновків.

По-перше, арбітражним керуючим Козловською Д.В. проводився аналіз фінансово-господарського стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» та складено висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства як на стадії розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», так і у ліквідаційній процедурі боржника. Зазначені обставини спростовують протилежні доводи скаржника у вказаній частині.

По-друге, на переконання ліквідатора арбітражного керуючого Козловської Д.В., укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.2018 р. та Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2018 р. не охоплюється так званим «підозрілим періодом» та знаходиться поза межами строків, визначених ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, які ставили б арбітражному керуючому в обов`язок ініціювати відповідний судовий процес про визнання вказаних правочинів недійсними. При цьому, 17.07.2024 ліквідатор звернулася до суду із позовними заявами про визнання указаних правочинів недійсними та повернення майна. Таким чином, вказані обставини знову ж таки спростовують протилежні доводи податкового органу щодо бездіяльності ліквідатора у вказаній частині.

По-третє, ліквідатором проведено аналіз можливості покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідних осіб, за результатами якого ліквідатором арбітражним керуючим Козловською Д.В. зроблено висновок про відсутність підстав для застосування субсидіарної відповідальності до третіх осіб та посадових осіб боржника чи його засновників. Зазначені обставини спростовують протилежні доводи скаржника щодо бездіяльності ліквідатора у вказаній частині.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у задоволенні скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс». Підстав для відсторонення арбітражного керуючого Козловської Д.В. від виконання повноважень ліквідатора у справі № 910/2736/22 з мотивів, викладених податковим органом у поданій скарзі, судом також не було встановлено.

При цьому, суд звертає увагу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на те, що податковий орган, як кредитор та учасник справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» наділений широким спектром прав, визначених Кодексом України з процедур банкрутства.

Частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Конструкція вказаної норми свідчить про те, що правом на звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсним правочину або спростування майнових дій, вчинених боржником, поданою у порядку, визначеному статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, наділений не тільки арбітражний керуючий, а і кредитор.

З огляду на викладене, податковий орган, будучи кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс», з урахуванням позиції ліквідатора щодо неможливості застосування приписів ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства до укладених боржником правочинів наприкінці 2018 року, не позбавлений права самостійно звернутися до суду із відповідними заявами.

Частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Враховуючи наведену норму Кодексу України з процедур банкрутства, Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, не погоджуючись із позицією ліквідатора щодо відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» та третіх осіб, як кредитор у справі № 910/2736/22, не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою.

З огляду на те, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває ряд справ за позовами ліквідатора та учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» Александрова С.В. про визнання правочинів недійсними та повернення майна, за результатами розгляду яких ліквідаційна маса банкрута може наповнитися, розгляд звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» є передчасним. У зв`язку з наведеними обставинами, суд приймає до уваги звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» арбітражного керуючого Козловської Д.В. № 01-34/160 від 29.01.2024

Керуючись ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" Александрову С.В. у задоволенні скарги на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс" арбітражного керуючого Козловської Д.В.

2. Відмовити Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у задоволенні скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» арбітражного керуючого Козловської Д.В.

3. Прийняти до уваги звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіс» № 01-34/160 від 29.01.2024.

4. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі та учаснику ТОВ «Альвіс» Александрову С.В.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена в п.п. 1, 2. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 06.12.2024

Суддя Д.В. Мандичев