номер провадження справи 19/169/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

04.12.2024 Справа № 908/2516/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. при секретарі судового засіданні Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи

за позовом RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (місцезнаходження: 1 поверх, Ольяжі Трейд Центр 12, Вікторія Мае, Республіка Сейшельські Острови; реєстраційний номер: 014420; адреса для листування: вул. Князів Острозьких, 32/2, БЦ Сенатор, 12 поверх, АО Авеллум, м. Київ, 01010, адвокат Сєрова О.О.)

до відповідач: Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна,11, ідентифікаційний код 00186542)

про стягнення 12 093 690,7 доларів США

представники сторін

від позивача: не з`явився

від відповідача: Маньчин О.О.,довіреність №18-18 від 26.12.2023

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області через підсистему Електронний суд 06.08.2024 надійшла позовна заява RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) до Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення 12 096 690,7 доларів США за Контрактом №23122020 від 23 грудня 2020 року, Контрактом № 25122020 від 25 грудня 2020 року, Контрактом №26122020 від 26 грудня 2020 року, Контрактом №27122020 від 27 грудня 2020 року, Контрактом №260221 від 26 лютого 2021 року, Контрактом №030321 від 03 березня 2021 року, Контрактом №090321 від 09 березня 2021 року, Контрактом №090121 від 09 квітня 2021 року, з яких 11 033 073,20 доларів США заборгованості, що еквівалентне 455 382 373 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13 вересня 2024 року та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за контрактом складає 1 060 617,54 доларів США, що еквівалентне 43 776 246,50 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13 вересня 2024 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 18.09.2024, здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2516/24 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.

18.09.2024 до Господарського суду Запорізької області від RELINGTON RESOURCES, INC. (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 18539/08-08/24).

19.09.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшло клопотання про залишення позову без розгляду .

20.09.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) надійшли письмові пояснення щодо клопотання відповідача, в яких міститься заперечення проти залишення позову без розгляду, просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача.

20.09.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) надійшло письмові пояснення щодо неналежності застосування арбітражних застережень та їх невиконуваності.

23.09.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшло заперечення на заяву про забезпечення позову.

23.09.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшли додаткові пояснення з урахуванням письмових пояснень позивача від 19.09.2024, відповідно до яких просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 17.10.2024.

04.10.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшла заява про продовження строків для надання відзиву на позовну заяву.

09.10.2024 від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.10.2024 підготовче засідання перенесено на іншу дату, у зв`язку з перебуванням судді на навчанні у Національній школі суддів України. Підготовче засідання призначено на 07.11.2024. заву позивача про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції задоволено.

16.10.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

18.10.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого, просить суд залишити позовну заяву без розгляду та скерувати сторони для вирішення спору до арбітражу відповідно до укладеної арбітражної угоди.

28.10.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що спір підсудний Господарському суду Запорізької області.

05.11.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) надійшло клопотання про долучення заяви свідка до матеріалів справи.

06.11.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшли додаткові пояснення, в яких міститься заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого, просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 07.11.2024 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 04.12.2024.

04.12.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення щодо визнання, що дана справа належить до юрисдикції Господарського суду Запорізької області.

04.12.2024 через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшли два клопотання однакового змісту про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, в разі відмовити суду в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

04.12.2024 від RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалось фіксування судового засідання.

Судом оголошено справу, яка розглядається.

Головуючим оголошено склад суду, а також прізвище секретаря судового засідання.

Судом з`ясовано наявність відводів згідно ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України.

Відводів складу суду, секретарю судового засідання не заявлено.

Судом з`ясовано чи відомі процесуальні права та обов`язки, відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України та чи є необхідність роз`яснення прав та обов`язків. Права та обов`язки відомі, роз`яснень не потребують.

Судом з`ясовано про наявність заяв чи клопотань.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.12.2024 підтримав клопотання про залишення позову без розгляду та у випадку відмови у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви RELINGTON RESOURCES, INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) без розгляду, просив призначити у справі № 908/2516/24 судову почеркознавчу експертизу документів.

Представник позивача у судове засідання 04.12.2024 не з`явився, до відеоконференції не підключився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, після виходу з нарадчої кімнати, суд його задовольнив, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених ст. 46 ГПК України.

Право заявляти клопотання (заяви) є важливим процесуальним правом осіб, які беруть участь у справі. Клопотання можуть стосуватися різних питань щодо розгляду справи і повинні бути обґрунтованими.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Частиною другою ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" унормовано, що суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Пунктом 7 частини 1 статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

При вирішенні питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 226 ГПК України, господарському суду необхідно встановити наявність сукупності наступних умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься до компетенції арбітражу; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №924/1253/20.

Спір у цій справі виник за твердження позивача у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Контрактами.

Як свідчать матеріали справи, предметом даного позову є стягнення з Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів 12 096 690,7 доларів США за Контрактом №23122020 від 23 грудня 2020 року, Контрактом № 25122020 від 25 грудня 2020 року, Контрактом №26122020 від 26 грудня 2020 року, Контрактом №27122020 від 27 грудня 2020 року, Контрактом №260221 від 26 лютого 2021 року, Контрактом №030321 від 03 березня 2021 року, Контрактом №090321 від 09 березня 2021 року, Контрактом №090121 від 09 квітня 2021 року.

23.12.2020 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №23122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту №23122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

25.12.2020 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №25122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту №25122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

26.12.2020 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №26122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту №26122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

27.12.2020 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №27122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту №27122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

26.02.2021 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №26022021, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту №26022021 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

03.03.2021 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №030321, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту №030321 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

09.03.2021 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №090321, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту №090321 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

09.04.2021 між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №090421, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту №090421 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 22 ГПК України, спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

За загальним правилом, неарбітрабельними є спори, які віднесені до виключної підсудності державних судів та не можуть бути передані на розгляд до арбітражу. Оцінюючи, чи є спір арбітрабельним, необхідно враховувати суб`єктний склад учасників спору та предмет спору.

З огляду на суб`єктний склад учасників спору та предмет спору у цій справі, вказаний спір не відноситься до неарбетрабельних, а тому може за згодою сторін передаватись на розгляд до міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", іноземним елементом є ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

У даній справі Контракти, які містить арбітражне застереження укладені за участю іноземної юридичної особи. Спір виник стосовно виконання Контрактів.

Закон України "Про міжнародне приватне право" який встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок (преамбула до Закону), передбачає, що в Україні можуть бути визнані та виконані, зокрема, рішення іноземних арбітражів, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина перша статті 81 Закону).

Це положення національного законодавства відповідає нормам міжнародного права.

Україна є учасницею Конвенції ООН про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Конвенція), за статтею І якої ця Конвенція застосовується до визнання та приведення до виконання арбітражних рішень, винесених на території держави іншої, ніж держава, де запитується визнання та приведення до виконання таких рішень, у спорах, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Вона застосовується також до арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями в тій державі, де запитується їх визнання та приведення до виконання.

Засади тлумачення міжнародних договорів визначені Віденською конвенцією про право міжнародних договорів 1969 року, яка встановлює, що договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору (частина перша статті 31 Віденської конвенції).

Отже, застосовуючи Конвенцію, суди мають брати до уваги правила тлумачення міжнародного права, тому Конвенція має тлумачитися автономно. Це означає, що поняття і терміни в цій Конвенції повинні застосовуватися національним судом кожної держави саме у тому значенні, яке їм надає Конвенція, незалежно від того, який вміст мають ці поняття в національному законодавстві, і такий підхід сприяє однаковому застосуванню Конвенції усіма Договірними Сторонами.

Конвенція з огляду на ціль, закладену в ній, має тлумачитися у "проарбітражний" спосіб, тобто за наявності сумніву суди мають робити вибір на користь визнання арбітражної угоди, визнання і виконання арбітражного рішення ("proenforcementbias").

Міжнародна рада з комерційного арбітражу (ІССА) у своїх Рекомендаціях для суддів вказує, що за відсутності визначення арбітражного рішення в Конвенції суди мають користуватися трьома обов`язковими ознаками для визначення арбітражного рішення, яке може бути визнане і виконане за цією Конвенцією: це мають бути рішення, які прийняті арбітражем; вирішують всі або деякі аспекти спору, зокрема щодо юрисдикції; є остаточним і обов`язковим для сторін.

Як пояснюється в Рекомендаціях ІССА, Конвенція застосовується до (1) будь-яких арбітражних рішень, винесених в державі, іншій ніж держава, де запитується визнання та виконання, тобто є іноземним арбітражним рішенням (при цьому Конвенція визначає цей критерій через місце арбітражу і не розрізняє "міжнародні" чи "національні" арбітражні рішення, оскільки національність сторін не є визначальним фактором для цього критерію), (2) арбітражних рішень, що не вважаються внутрішніми у державі, де запитується їх визнання або виконання (за загальним правилом, такими арбітражними рішеннями, що не вважаються "внутрішніми", є арбітражні рішення, винесені відповідно до арбітражного закону іншої держави; арбітражні рішення, які містять іноземний елемент; арбітражні рішення, які не можна вважати винесеними в якійсь конкретній державі).

Отже, Конвенція має застосовуватися, якщо майбутнє арбітражне рішення буде вважатися іноземним або не належатиме до категорії внутрішніх у державі, де буде запитуватися його визнання та виконання.

Визнання та виконання будь-яких іноземних арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми в Україні, узгоджується з обов`язками України як учасниці Конвенції.

Не суперечать цьому також положення внутрішнього законодавства. Стаття 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", яка серед іншого містить умови передання спору до арбітражу, визначає, що цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Тобто ці умови також застосовуються тільки для передання спору до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення статей 8, 9, 35 і 36 цього Закону застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном.

Стаття 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачає, що арбітражне рішення незалежно від того, в якій країні його було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 цього Закону.

Тобто, встановлений цим Законом і процесуальним законодавством порядок визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу охоплює також іноземні арбітражні рішення, які є такими за положеннями Конвенції.

Отже, за положеннями Конвенції, законів України "Про міжнародне приватне право" та "Про міжнародний комерційний арбітраж" "іноземним" слід вважати арбітраж, спір у якому виник із правовідносин з іноземним елементом та місце якого знаходиться за кордоном, тобто в іншій державі, ніж та, в якій рішення арбітражу буде запитуватися до виконання. Спір з приватноправових відносин з іноземним елементом між юридичним особами, зареєстрованими в Україні, може бути переданий на вирішення іноземного арбітражу за положеннями цих актів з урахуванням обмежень, які встановлює внутрішнє законодавство, зокрема норми процесуального закону про виключну юрисдикцію українських судів.

Суд наголошує, що передбачене контрактами арбітражне застереження є умовою, погодженою сторонами, та не мають положень про врегулювання спорів Господарським судом Запорізької області.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини добровільна відмова від судового порядку вирішення спору на користь арбітражу є загалом прийнятною в аспекті дотримання статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. зокрема рішення у справі Suovaniemi and others v. Finland, заява N 31737/96, 23.02.99), тому залишення судом без розгляду позову через наявність арбітражної угоди саме по собі не становить неприйнятного обмеження доступу до суду.

Отже, уклавши арбітражне застереження, позивач реалізував своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу і повинен виконувати обов`язки, які випливають з арбітражного застереження. Реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав. Вказана позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.06.2021 у справі №908/1481/19, у постанові від 17.04.2018 у справі №904/4384/17.

Також, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 03.03.2020 у справі № 920/241/19, уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

Верховний суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10.11.2022 року по справі № 824/58/22 зазначив, зокрема, про наступне:

«Відповідно до статті ІІ Нью-Йоркської Конвенції 1958 року, яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.

Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина перша статті II Конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

За змістом Конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19.

Отже, закінчення строку дії укладеного між сторонами Контракту не впливає на дійсність, чинність та виконуваність включеної до нього арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження.»

Таким чином, судом встановлено, що враховуючи, що строк дії Контрактів сторонами було визначено до 31.12.2021 року, арбітражна угода, яка була викладена у вигляді арбітражного застереження у п.п. 9.2, 9.3 Контрактів є чинною.

Позивач проти залишення позову без розгляду заперечив та посилався на те, що спір підсудний господарським судам України, зазначав, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, відповідач має місцезнаходження в Україні, він також має майно розташоване в Україні. Спір виник щодо виконання Контрактів, які за своєю правовою природою є договорами поставки. Позивач наполягав на тому, що всі Контракти, укладені між позивачем та відповідачем, містять арбітражні застереження, які є невиконуваними з огляду на таке.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 916/3245/21: …арбітражна угода визнається невиконуваною внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної, тобто конкретної арбітражної установи, яка (установа) не може визначатися альтернативно в залежності від певних умов чи обставин. Верховний Суд вважає, що в даному випадку недостатньо вказівки на місце проведення арбітражу, мову арбітражного розгляду та матеріальне право, що підлягає застосуванню для віднесення цього спору до МКАС при ТПП.

При цьому арбітражної установи the International Commercial Arbitration Court at the Cambers of the Commerce and Industry, Geneva, Swiss не існує, і станом на час укладення Контрактів не існувало. Важливо зауважити, що у Женеві, Швейцарії, знаходяться такі постійно діючі арбітражні інституції: Міжнародна торгова палата (International Chamber of Commerce), Швейцарський арбітражний центр (Swiss Arbitration Centre) або як він називався до 1 червня 2021 року Арбітражна інституція при Торгово-промисловій палаті Швейцарії (Swiss Chambers Arbitration Institution), Женевська палата торгівлі, промисловості та послуг (Geneva Chamber of Commerce, Industry and Services), Центр ВОІВ з арбітражу та медіації (WIPO Arbitration and Mediation Centre).

Позивач вказав, що жодна із зазначених арбітражних установ не співпадає повністю за назвою із установою, зазначеною у арбітражних застереженнях Контрактів. При цьому назва, зазначена в Контрактах, одночасно частково співпадає з кількома арбітражними установами, що діють у Женеві, Швейцарії. Це унеможливлює чітко та безальтернативно визначити арбітражну установу, і, відповідно, реалізувати арбітражне застереження Сторонами для врегулювання спору.

Також, в арбітражному застереженні не визначено регламент арбітражу, адже міститься лише посилання на регламент неіснуючою арбітражної установи, тому відсутня будь-яка можливість визначити арбітражну установу, спираючись на погоджений Сторонами регламент.

Додатковим підтвердженням того, що сторони не досягли остаточної згоди щодо передачі спорів до арбітражу є відсутність в арбітражному застереженні чіткого визначення застосовного права, мови та місця арбітражу, кількості арбітрів. Ці деталі часто присутні в арбітражних застереженнях, для чіткості розгляду спорів, зменшення застосування дискреції арбітражного трибуналу та розгляду спору відповідно до процедури, бажаної сторонами.

Таким чином, на думку позивача, у зв`язку із неможливістю безальтернативно визначити арбітражну установу, уповноважену на розгляд спору між сторонами, арбітражне застереження є не виконуваним, відповідно позивач має право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав.

Судом встановлено, що спір по справі № 916/3245/21, на яку посилається позивач, є нетотожним від спору у даній справі.

Сторони в укладених Контрактах передбачили, що спір буде вирішуватися в міжнародному арбітражі, який знаходиться у місті Женева, Швейцарія, а саме: в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія (International Commercial Arbitration Court at the Cambers of the Commerce and Industry, Geneva, Swiss).

Враховуючи, що в арбітражному застереженні у контракті є вказівка на місце проведення розгляду справи, а в матеріалах справи наявні відомості щодо існування Міжнародного арбітражного органу, який знаходиться у м. Женева, Швейцарія, до якого слід було звертатись сторонам для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість виконання зазначеного в Контрактах арбітражного застереження.

Аналізуючи умови арбітражного застереження, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 904/927/18.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до Швейцарського арбітражного центру з запитом щодо можливості розгляду спору в зазначеній установі.

Відповідачем надано суду мовою оригіналу та нотаріально засвідчений переклад відповіді, яка надійшла від уповноваженої особи Швейцарського арбітражного центру, пані Julia Simon (Legal Councel, юридичний консультант), наступного змісту, зокрема, «У випадках, коли арбітражне застереження не містить точної назви нашої установи або не містить чіткого посилання на Швейцарський регламент, Секретаріат Арбітражного суду при Швейцарському арбітражному центрі діє наступним чином: Після отримання Повідомлення про арбітраж відповідно до статті 3 Швейцарського регламенту Секретаріат повідомляє про справу відповідача із запрошенням подати Відзив на Повідомлення про арбітраж відповідно до статті 4 Швейцарського регламенту. Будь-яке заперечення проти проведення арбітражного розгляду відповідно до Швейцарського регламенту розглядатиметься Арбітражним судом відповідно до статті 5 (1) Швейцарського регламенту. Рішення суду з цього приводу не впливає на будь-яке рішення арбітражного суду щодо його юрисдикції (стаття 5 (2) Швейцарського регламенту)».

Таким чином, судом вбачається, що встановлений загальний порядок дії Швейцарського арбітражного центру у випадку наявності неточної назви установи або відсутності чіткого посилання на регламент арбітражної установи, що спростовує твердження позивача щодо неможливості визначити арбітражну установу.

Підсумовуючи вищенаведене, врахувавши існування арбітражної угоди, за якою спір у цій справі відноситься до компетенції арбітражу, яка є дійсною, чинною та виконуваною, а від відповідача до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в Господарському суді Запорізької області, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

В задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи відмовляється, в зв`язку з його неактуальністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена позивачем сума судового збору, може бути повернута за відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 42, 46, п. 7 ч. 1 ст.ст. 226, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про залишення позову без розгляду задовольнити.

2. Позов RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.12.2024.

Суддя І.В. Давиденко