ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" грудня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1675/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононова О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх. № 20535 від 15.08.2024) з грошовими вимогами до боржника по справі № 922/1675/24

за заявою Приватного підприємства "АЙ КІВІ"
до про Товариство з обмеженою відповідальністю "Ретто, ЛТД" визнання банкрутом

розпорядника майна Безпалий С.О.

представника кредиторів ( ОСОБА_2 ) - Романченко О.М.

ВСТАНОВИВ:

Приватне товариство "Ай Ківі" звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретто, ЛТД".

Ухвалою суду від 17.06.2024 серед іншого було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретто, ЛТД".

Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Приватного підприємства "Ай Ківі" в сумі 7 671 284,19 грн.

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Безпалого Сергія Олександровича (свідоцтво № 341 від 26.02.2013), адреса: 61045, м. Харків, вул. Шекспіра, 12а, літ. А-5).

Встановлено строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів до 28.07.2024.

Встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника до 28.07.2024.

Попереднє засідання господарського суду призначено на "07" серпня 2024 р. о(б) 11:00 год.

18.06.2024 здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України про відкриття справи про банкрутство боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "Ретто, ЛТД" за № 73446 із зазначенням повного найменування боржника, його поштової адреси, банківських реквізитів, найменування та адреси господарського суду, номера справи, відомостей про розпорядника майна, граничний строк подання заяв конкурсних кредиторів з вимогами до боржника.

15.08.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№ 20535 від 15.08.2024) з грошовими вимогами до боржника по справі № 922/1675/24 в загальній сумі 2 100 000,00 грн.

Ухвалою від 26.08.2024 суд прийняв заяву ОСОБА_1 (вх. № 20535 від 15.08.2024) з грошовими вимогами до боржника до розгляду та призначив її до розгляду в попередньому засіданні господарського суду.

Зобов`язав розпорядника майна разом з боржником розглянути заяву кредитора та письмово повідомити про результати розгляду заявника та суд до дати проведення попереднього засідання.

Зобов`язав кредитора за три дні до судового засідання через канцелярію суду надати: правове та документальне обґрунтування заявлених вимог до боржника; оригінали документів доданих до заяви (для огляду); розрахунок заборгованості, яка виникла до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.

Розгляд справи в попередньому засіданні неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 20.11.2024 суд відклав розгляд справи в попередньому засіданні на 04.12.2024 на 10:00 год., ухвалу про що було занесено до протоколу судового засідання.

В призначене судове засідання кредитор ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Розпорядник майна в судовому засідання зазначив, що вимоги кредитора визнані в повному обсязі, про що кредитор був повідомлений.

Представник кредитора ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти визнання вимог ОСОБА_1 як конкурсних та таких, що надійшли до суду у встановлений 30 денний строк з моменту публікації. В своїх запереченнях представник кредитора зазначив, що документи, складені ФОП Іваненко Д.М. як кур`єрскою службою не можуть слугувати доказом в підтвердження належної дати відправки до суду з урахуванням обставин, викладених в письмових запереченнях, які подані до суду.

Також представник кредитора стверджував про сумнівність укладеного правочину та штучність кредиторських вимог ОСОБА_1 як таких, що направлені на отримання більшості голосів в комітеті кредиторів.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

01.03.2017 між ОСОБА_1 (Ліцензіар) та ТОВ "Ретто ЛТД" (Ліцензіат) був укладений договір на використання торгівельної марки.

Відповідно п. 2.1.1. договору Ліцензіар за Договором надає Ліцензіату дозвіл на використання Торгівельної марки у підприємницькій діяльності Ліцензіата на наступних умовах: проста (невиключна) ліцензіяз правом видачі субліцензії (далі Ліцензія).

Ліцензія видається на платній основі, тобто за використання Торгівельної марки Ліцензіат зобов`язується вносити плату у строки та на умовах, визначених статтею 3 (п. 2.1.2 Договору).

В пункті 3.1.1. Договору сторони визначили, що за використання Торгівельної марки Ліцензіат зобов`язується сплачувати платежі Ліцензіару (далі Роялті). Сторони погодили, що Роялті за Договором підлягають виплаті до 31 грудня кожного року у сумі 35 000,00 грн. за кожен місяць користування Торгівельною маркою.

Додатком 1 до Договору є копія Свідоцтва на знак товарів і послуг № 216364 у кількості 3х аркушів, яке зареєстроване в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг 12 вересня 2016 року.

Відповідно до п.п. 4.1.2 Договору Ліцензія видається строком на 5 років (60) календарних місяців від дати підписання Договору, що вказана вище, однак в будь - якому випадку не довше строку дії майнових прав Ліцензіара на Торгівельну марку.

Заявник в своїй заяві зазначає, що за весь період користування Торгівельною маркою у ТОВ "Ретто ЛТД" утворилась заборгованість у сумі 2 100 000,00 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналіз приписів статті 45 КУзПБ, дає підстави стверджувати, що кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву з вимогами до боржника, самостійно визначає розмір таких вимог та підтверджує їх відповідними документами, при цьому, до обов`язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.

На стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (такий висновок неодноразово зазначався у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 року у справі №904/2394/18 та інших)

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу сторін, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами, відповідно і обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 624 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд, враховуючи надані до матеріалів справи пояснення, заперечення представника Долгополова О.О. та докази в обґрунтування своїх позицій учасниками процесу, вважає, що представником кредитора не надано жодних доказів в спростування зобов`язання боржника щодо сплати заборгованості за використання Торгівельної марки. Щодо оспорюваності укладеного правочину, то з огляду на предмет та підстави дослідження, суд керується наразі презумпцією правомірності правочину, допоки не буде доведено протилежного.

За таких обставин, кредитором Дзюбою С.В. було надано суду документи на обґрунтування своїх вимог, які були досліджені судом, а їх необхідна сукупність свідчить про їх обґрунтованість, а отже необхідність визнання кредиторських вимог на суму 2 100 000,00 грн.

Щодо строку звернення до суду із заявою з грошовими вимогами, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заява Дзюби С.В. отримана судом за допомогою кур`єрської доставки, яку здійснював ФОП Іваненко Д.М.

Так, відповідно до накладної № 1800442 Дзюба С.В. передала заяву з описом вкладення у цінний лист 17.07.2024 на вказаній накладній стоїть відповідний підпис курьера, а також зазначено найменування вантажу "документи", вагу документів "0,5 кг" умови оплати "відправник".

Згідно з частиною 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно чт. 1 Закону України "Про поштовий зв`язок", послуги поштового зв`язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів.

Судом встановлено, що ФОП Іваненко Д.М. офіційно здійснює поштово - кур`єрську діяльність, є оператором поштово-кур`єрського зв`язку, зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації.

Діяльність кур`єрських служб з надання послуг доставки поштових відправлень регулюється Законом України "Про поштовий зв`язок" та здійснюється у відповідності з положеннями Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270.

Статтею 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" визначено, що поштовий зв`язок це приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Пунктом 1 Правил надання послуг поштового в редакції чинній на дату звернення Дзюби С.В. до суду із заявою з грошовими вимогами, визначено, що оператори поштового зв`язку самостійно визначають спосіб доставки (вручення) реєстрованих поштових відправлень, що ними пересилаються.

Оператор поштового зв`язку для оформлення приймання, перевезення, доставки та вручення поштових відправлень, поштових переказів та здійснення інших пов`язаних з цим виробничих операцій повинен мати засоби поштового зв`язку, перелік і порядок застосування яких визначається оператором поштового зв`язку.

Зразки бланків, що використовуються під час надання користувачам послуг поштового зв`язку з пересилання:

міжнародних поштових відправлень, міжнародних поштових переказів, - визначаються актами Всесвітнього поштового союзу;

внутрішніх поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів, - затверджуються оператором поштового зв`язку.

Оператори поштового зв`язку самостійно визначають перелік послуг поштового зв`язку, що не належать до універсальних послуг поштового зв`язку, які надаються ними з урахуванням попиту користувачів і державних замовлень, та забезпечують виконання відповідних нормативів.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що накладна, видана оператором поштового зв`язку ФОП Іваненко Д.М. містить корінець квитанції на оплату послуг доставки, до накладної доданий опис вкладення у цінний лист 17.07.2024 та вказаній накладній стоїть відповідний підпис курьера, а також зазначено найменування вантажу "документи", вагу документів "0,5 кг" умови оплати "відправник", проте у вказаній накладній № 1800442 зазначений корінець квитанції на оплату послуг доставки ФОП Іваненком Д.М. не заповнений та не визначено вартості оплати послуг. Натомість накладна № 1800443 в підтвердження надсилання заяви з вимогами Дзюби С.В. на адресу боржника містить інформацію щодо вартості відправлення, та умови оплати послуг доставки, а також печатку ФОП Іваненка Д.М. як оператора поштового зв`язку.

При цьому, окрім вищевказаних відомостей, зазначена накладана № 1800442 в підтвердження здійснення відправлення на адресу суду містить відомості про відправника та його адресу, найменування відправлення з описом вкладення та підпис відповідальної особи Господарського суду Харківської області про прийняття від ФОП Іваненка Д.М. пакету документів, зокрема заяви Дзюби С.В. з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що строк, встановлений ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства не є пропущеним, оскільки заявниця Дзюба С.В. виконала свій обов`язок щодо подання заяви з кредиторськими вимогами у встановлений судом 30-денний термін шляхом передання іншими відповідними засобами зв`язку заяви для відправлення, зокрема оператору поштового зв`язку ФОП Іваненку Д.М., проте заява з кредиторськими вимогами надійшла до суду лише 15.07.2024 з причин, які від заявника не залежали.

З урахуванням того, що офіційне повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство оприлюднене на офіційному веб-порталі судової влади України 18.06.2024 (номер публікації 73446), а заява Дзюби С.В. (враховуючи приписи ч. 7 ст. 116 ГПК України) подана в межах визначеного законом 30-денного строку, строк виконання зобов`язань настав до моменту відкриття провадження у справі, то зазначені вимоги є конкурсними та підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості.

Отже, з урахуванням приписів ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства підлягають визнанню кредиторські вимоги у розмірі 2 100 000,00 грн. та включенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів у визначеній вказаною статтею черговості.

За подання заяви з грошовими вимогами заявником також був сплачений судовий збір у розмірі 6 056,00 грн. який також визнається судом та підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів.

Отже, зважаючи на наявність доказів, якими підтверджуються вимоги ОСОБА_1 у розмірі 2 106 050,00 грн. суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Дзюби Світлани Володимирівни (вх. 20535 від 15.87.2024) про визнання грошових вимог до боржника.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 14, 73, 74, 232-235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Дзюби Світлани Володимирівни (вх. № 20535 від 15.08.2024) до боржника по справі № 922/1675/24.

Визнати грошові вимоги Дзюби Світлани Володимирівни до боржника у загальному розмірі 2 100 000,00 грн. та 6056,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника.

Зобов`язати розпорядника майна включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній Кодексом України з процедур банкрутства черговості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвала підписана 09.12.2024.

Суддя Кононова О.В.