ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 Справа № 917/1683/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО", вул. Казимира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра", вул. Колективна, 10, м. Полтава, Полтавська область, 36019

про стягнення 38 316,48 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "ВУСО" просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" 38 316,48 грн страхового відшкодування.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія Договору добровільного страхування наземного транспорту № -10-01 від 20.12.2023; копія паспорта, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, PHOKПП; Копія постанови Вишгородського районного суду Київської області від 09.04.2024 по справі № 363/1546/24; копія акту огляду ТЗ - Заява на виплату від 25.03.2024; Копія рахунка CTO № від 23.03.2024; копія страхового акту № 2355157-1 від 29.03.2024; копія платіжної інструкції про виплату страхового відшкодування № 19412 від 29.03.2024; копія заяви на виплату страхового відшкодування № 1535/2024/ел/ТС від 02.04.2024; копія підтвердження про направлення заяви на виплату страхового відшкодування; копія наряд-замовлення № ТМ005669; копія витягу з ЦБД МТСБУ по полісу.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

04.10.2024 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" про стягнення 38 316,48 грн страхового відшкодування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 справу № 917/1683/24 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 09.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про це позовне провадження, покладені на нього обов`язки та строк їх виконання, про що свідчать матеріали справи (довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача, а.с. 39). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

20.12.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) було укладені Договір добровільного страхування наземного транспорту № -10-01, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Opel Mokka, д.н.з. НОМЕР_1 (далі Договір, копія наявна у матеріалах справи, а.с. 9-17).

Згідно умов п. 4.1.1 Договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано матеріальні збитки. Підставою для визначення розміру збитку, є рахунок станції технічного обслуговування офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування та обрана Страховиком (п.5.2 Договору).

24.03.2024 в м. Вишгород Київської області сталася дорожньо-транспортна пригод, (далі - ДТП), за участю автомобіля Opel Mokka д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Ореl Vectra д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби (далі - ТЗ) отримали механічні пошкодження.

Згідно з Постановою Вишгородського районного суду Київської області №363/1546/24 від 09.04.2024 року особою, винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_2 якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

25.03.2024 року Страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи (а.с. 21).

Відповідно до рахунку СТО № від 25.03.2024, складеного ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ складає 38 316,48 грн.

29.03.2024 року позивачем було складено страховий акт № 2355157-1 (а.с. 23).

Позивач на виконання умов Договору здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 38 316,48 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції № 19412 від 29.03.2024 року (а.с. 24).

Відповідно до інформації, отриманої із ЄЦБД МТСБУ, стало відомо, що цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП, на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 214242562 (далі - Поліс), за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн (а.с. 29).

02.04.2024 позивач направив на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування за вих.№1535/2024/ел/ТС (а.с. 25-26).

За даними позивача, зазначена заява була залишена Відповідачем без задоволення.

Позивач зазначає, що на момент подачі позову зазначеної оплати від ПрАТ "СК "САЛАМАНДРА" отримано не було.

Враховуючи відсутність реагування на вказану вимогу та вважаючи свої права порушеними, посилаючись на приписи ст. 1166, ст. 1172, ст. 1187, ст. 1192 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 38 316,48 грн.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору страхування.

Відносини у сфері страхування регулюються ЦК України, Законом України "Про страхування" та іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон 1909-ІХ) страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 89 Закону 1909-ІХ, страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавстві України.

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених в договорі страхування або законодавством України.

Відповідно до ст. 91 Закону 1909-ІХ, страхувальник за договором страхування зобов`язаний сплачувати страхову премію у порядку та строки, встановлені договором страхування.

Відповідно до ст. 92 Закону 1909-ІХ, страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.

Дана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування договором майнового страхування.

Статтею 27 Закону 1909-ІХ та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 108 Закону 1909-ІХ визначено, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 108 Закону України "Про страхування".

Відповідно cm. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну Фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом Ореl Vectra д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Ореl Vectra д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у Відповідача згідно полісу ЕР 214242562, за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

Статтею 2 Закону № 1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 20 Закону 1909-ІХ, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Матеріалами справи підтверджується проведення позивачем страхувальнику виплати у розмірі 38 316,48 грн.

Таким чином, оскільки позивач виплатив застрахованій ним потерпілій особі страхові платежі за Договором страхування, до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, вказаного страхового відшкодування в межах сум, зазначених у відповідному страховому полісі.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого страховиком на користь страхувальника страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що у відповідача у зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в заявленому позивачем розмірі 38 316,48 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування позивачу, відповідач факт наявності заборгованості не спростував, доказів сплати коштів матеріали справи не містять, тому позов про стягнення 38 316,48 грн визнається судом правомірним, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі.

При прийнятті даного рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладену в Постанові від 10.07.2018 року по справі № 922/1436/17, в Постанові від 17.04.2019 року по справі № 500/3802/16-ц.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Суд встановив, що при зверненні до суду із цим позовом позивач сплатив 2 422,40 грн судового збору за платіжною інструкцією № 58563 від 03.10.2024 (а.с. 33). Факт надходження цього судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 04.10.2024 (а.с. 35).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у розмірі 2 422,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 231-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "САЛАМАНДРА" (ідентифікаційний , вул. Колективна, 10, м. Полтава, 36019) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" (вул. Казимира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150, ідентифікаційний ) 38 316,48 грн страхового відшкодування та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписане 09.12.2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик