ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
26.11.2024 Справа № 917/561/24
м. Полтава
про стягнення грошових коштів в сумі 297 999,70 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання
Розглядається скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - наказу Господарського суду Полтавської області від 30.09.2024 у справі № 917/561/24.
Скаржник у скарзі просить суд:
Ухвалою суду від 05.11.2024 призначено розгляд скарги в судовому засіданні на 14.11.2024 на 15:30 год.
Ухвалою суду від 14.11.2024 відкладено розгляд скарги на 26.11.2024 на 09:30 год.
В обгрунтування скарги скаржник посилається на те, що на виконання судового рішення, судом видано наказ від 30.09.2024 у справі № 917/561/24, який позивачем направлено для примусового виконання до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Позивач (Стягувач) ознайомившись зі змістом вищевказаного повідомлення від 24.10.2024 року та з підставами повернення виконавчого документу, вважає такі дії старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни неправомірними та незаконними з огляду на те, що такі протиправні дії порушують право стягувача на обов`язкове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 16.08.2024 по справі № 917/561/24.
Проаналізувавши наведене та положення чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень статті 2 зазначеного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно вимог частини першої статті 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України Про виконавче провадження зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами ч. 1 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Відповідно до ч. 5 ст. ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
З вищенаведених норм вбачається, що відсутність у виконавчому документі відомостей про місце вчинення виконавчих дій державним виконавцем не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.
Крім того, виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону України Про виконавче провадження, а встановлення у виконавчому документі місця вчинення виконавчих дій державним виконавцем, як зазначено у повідомленні державного виконавця від 24.10.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, статтею 4 Закону України Про виконавче провадження не передбачено.
Є безпідставним також посилання державного виконавця у вищезазначеному повідомленні і на ч. 3 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, згідно якої виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій, оскільки вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, міститься у частині 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких посилання на ч. 3 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження» відсутнє.
З урахуванням вище зазначеного, є безпідставним посилання державного виконавця у відзиві на скаргу на статтю 4 Закону України Про виконавче провадження, згідно якої у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами, оскільки наказ Господарського суду Полтавської області від 30.09.2024 у справі № 917/561/24 (виконавчий документ) відповідає вимогам статті 4 Закону України Про виконавче провадження, а отже, і підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відсутні.
Отже, дії старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із відсутністю у ньому місця вчинення виконавчих дій державним виконавцем, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.
Оскаржуване повідомлення старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни винесена з перевищенням наданих Законом повноважень, адже жодна з підстав, визначених Законом України Про виконавче провадження для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, була відсутня, причому старшим державним виконавцем не дотримано положень ст. 24 Закону України Про виконавче провадження, який повинен був прийняти до свого провадження виконавчий документ та відкрити виконавче провадження.
У разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторона виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення (ч. 1 ст. 31 Закону України Про виконавче провадження).
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни слід визнати неправомірними та на старшого державного виконавця покласти обов`язок вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.
Пунктом 9 статті 2 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії старшого державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Тетяни Вікторівни та наявність підстав для її задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 234, 343 ГПК України, суд
4. Копію ухвали направити учасникам справи та Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, встановлені ст. 256-257 ГПК України.

Повна ухвала складена 02.12.2024

Суддя Солодюк О.В.