ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"05" грудня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5234/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши матеріали

за заявою стягувача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (, 01135, м. Київ, пр. Берестейський, буд.14) в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (68609, Одеська обл., м. Їзмаїл, вул. Набережна Луки Капікраяна, 4)

до боржника: Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (, 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28)

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 14798,30 грн.

в с т а н о в и в:

Стягувач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" заборгованості в сумі 14798,30 грн.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачу судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 150 ГПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частина 2 вказаної статті встановляє вимоги до такої заяви. Так, згідно з пунктами 4 та 5 вказаної частини, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частина 3 вказаної статті встановлює вимоги до обов`язкового складу додатків до заяви. Так, згідно пунктів 3 та 4 цієї частини, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на виникнення або порушення його права грошової вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд, згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, в обґрунтування подання до суду цієї заяви стягувач зазначає, що у 2022 році у боржника виникла заборгованість по сплаті якірного збору за рахунками №915/12 від 04.03.2022 на суму 282616,38 грн., № 921/12 від 04.03.2022 на суму 281900,22 грн., № 3979/12 від 02.07.2022 на суму 89478,56 грн., виставленими відповідно до договору. ДП "АМПУ" звернулось до Господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав і стягнення заборгованості з ПАТ "УДП" у розмірі 653995,16 грн. та суми штрафних, інфляційних, компенсаційних нарахувань (справа № 916/5805/23).

07 травня 2024 року Господарський суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 916/5805/23, яким позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнив частково та стягнув Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" основну заборгованість у розмірі 638508,09 грн., інфляційні втрати у розмірі 80677,28 грн., 3% річних у розмірі 9662,43 грн., пеню у розмірі 133201,21 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" на рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2024 по справі №916/5805/23 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2024 по справі № 916/5805/23 залишено без змін.

Стягувач наголошує, що при здійсненні судом самостійних розрахунків штрафних нарахувань й суми якірного збору, що підлягає стягненню з ПАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО", судом помилково враховано суми якірного збору до нарахування податку на додану вартість, у зв`язку з чим сума, яка підлягає стягненню з ПАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" на підставі рахунку № 3979/12 від 02.07.2022, виявляється меншою на суму ПДВ та залишається помилково не стягнутою за рішенням суду.

Враховуючи зазначене, заявник вважає, що у нього наявні обґрунтовані підстави для стягнення з ПАТ "УДП" помилково не включеної до резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/5805/23 суми податку на додану вартість, нараховану на суму якірного збору згідно рахунку № 3979/12 від 02.07.2022 у розмірі 14798,30 грн.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим, лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Оцінивши викладені заявником обставини, суд вважає, що вимоги стягувача, з урахуванням обставин, зазначених у поданій ним заяві, а саме допущення у рішенні суду від 07.05.2024 помилки в розрахунках та наявності спору між сторонами (з огляду на оскарження боржником рішення суду, в якому здійснено цей розрахунок), повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони не є безспірними в розумінні частини першої статті 12 ГПК України, та підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина друга статті 152 ГПК України).

За змістом ч. 2 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що заявлені заявником вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Згідно ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.147, 148, 152-154, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Відмовити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у видачі судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" заборгованості в сумі 14798,30 грн.

Суддя М.Б. Сулімовська

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, дана ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає оскарженню в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання суддею.

Ухвала підписана 05.12.2024.