РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2024Справа № 910/3832/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (02125, м. Київ, вул. Петра Запорожця, буд. 7, кв. 38, ідентифікаційний код 41604290)

до SPROGGI SP. Z O.O. (ul. Sadowa 2/11, 20-027 Lublin, Polska, NIP: , REGION: 383813380)

про стягнення 371 412, 57 грн,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до SPROGGI SP. Z O.O. (далі - відповідач) про стягнення 371 412, 57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов укладених з відповідачем договорів-замовлень №01/05/23 від 08.05.2023, №02/05/23 від 09.05.2023 та №03/05/23 від 09.05.2023 здійснив перевезення вантажу згідно з міжнародними товарно-транспортними накладними CMR 11005-5, CMR 11005-1 та CMR 100542023, втім відповідач свій обов`язок з оплати послуг перевезення не виконав, у зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), вирішено звернутися до Міністерства юстиції Республіки Польща через Міністерство юстиції України з проханням про вручення судових документів відповідачу, провадження у справі зупинено до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість такого вручення.

01.11.2024 до відділу діловодства суду від SPROGGI SP. Z O.O. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що умовами договорів-замовлень конкретний строк оплати послуг не визначений, водночас позивачем не було належним чином пред`явлено вимогу щодо виконання зобов`язання, крім того наявні підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язання через настання форс-мажорних обставин - блокування банківських рахунків відповідача рішенням органів влади Польщі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2024, враховуючи факт повідомлення відповідача про розгляд справи, поновлено провадження у справі №910/3832/24.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив, передбаченим приписами статті 166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

08.05.2023 між SPROGGI SP. Z O.O. (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (далі - перевізник) укладено договір-замовлення №01/05/23 на здійснення міжнародного транспортного перевезення (далі - договір-1), відповідно до умов якого перевізник зобов`язався автомобілем "Рено" д.р.н. НОМЕР_1 тягач/НОМЕР_4 здійснити перевезення вантажу - Макуха соняшникова, негранульована, 22.5-23 т, за маршрутом Запоріжжя, вул. Седого, 36 - Ferraroni spa - Strada Statale 234, Km 58,2 26023 Grumello Cremonese (Cremona). Оголошена вартість послуг та форма розрахунків: 2900 Євро, розрахунок після розвантаження.

09.05.2023 між SPROGGI SP. Z O.O. (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (далі - перевізник) укладено договір-замовлення №02/05/23 на здійснення міжнародного транспортного перевезення (далі - договір-2), відповідно до умов якого перевізник зобов`язався автомобілем марки "DAF" НОМЕР_2 /SCHMITZ НОМЕР_3 здійснити перевезення вантажу - Макуха соняшникова, негранульована, 22.5-23 т, за маршрутом Запоріжжя, вул. Седого, 36 - Ferraroni spa - Strada Statale 234, Km 58, 2 26023 Grumello Cremonese (Cremona). Оголошена вартість послуг та форма розрахунків: 2900 Євро, розрахунок після розвантаження.

09.10.2023 між SPROGGI SP. Z O.O. (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (далі - перевізник) укладено договір-замовлення №03/05/23 на здійснення міжнародного транспортного перевезення (далі - договір-3), відповідно до умов якого перевізник зобов`язався автомобілем марки "DAF" НОМЕР_6/SCHMITZ НОМЕР_5 здійснити перевезення вантажу - Макуха соняшникова, негранульована, 22.5-23 т, за маршрутом Запоріжжя, вул. Седого, 36 - Ferraroni spa - Strada Statale 234, Km 58, 2 26023 Grumello Cremonese (Cremona). Оголошена вартість послуг та форма розрахунків: 2900 Євро, розрахунок після розвантаження.

Зміст вищевказаних договорів-замовлень (далі разом - договори 1, 2, 3), окрім умов розділу 1 є ідентичним.

Так, відповідно до пункту 2.1. (договорів 1, 2, 3) на підставі договору-замовлення, укладеного між перевізником та замовником, перевізник діє від свого імені для доставки міжнародних вантажів автомобільним транспортом.

Згідно пункту 2.2. договорів 1, 2, 3 перевізник приймає на себе зобов`язання транспортом виконати перевезення вантажу замовнику, повна відповідальність за збереження вантажу лежить на перевізнику.

За умовами пункту 3.1 договорів 1, 2, 3 замовник зобов`язаний: а) до прибуття автомобіля під завантаження перевірити готовність вантажу до перевезення б) правильність оформлення всіх документів на вантаж в) здійснити своєчасну оплату за перевезення після розвантаження авто в місці призначення.

Пунктом 3.2. договорів 1, 2, 3 погоджено, що перевізник а) зобов`язаний забезпечити подання під завантаження автотранспорт в технічно справному стані, що відповідає вимогам перевезення вантажів, має всі необхідні документи встановленої форми б) зобов`язаний стежити за правильністю завантаження, приймаючи вантаж. Водій перевізника несе відповідальність та контролює розподіл навантаження по осям в) зобов`язаний забезпечити перевірку відповідності кріплення та укладання вантажу на автотранспорті вимогам безпеки руху й забезпечення збереження вантажу. В разі порушень довести до відома замовника г) інформувати замовника про будь-які проблеми, затримки доставки, пошкодження вантажу, ДТП, які виникають при транспортуванні. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність перед замовником за збереження вантажу з моменту завантаження (п. 1.3) і до моменту його розвантаження (п. 1.8).

За умовами пункту 5.1 договорів 1, 2, 3 сторони погодились з тим, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин, які не залежать від волі сторін, а саме військові дії, ембарго, інші міжнародні санкції, дії органів влади, які роблять неможливим виконання сторонами своїх зобов`язань, стихійні лиха або сезонні природні явища, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дій вказаних обставин. Достатнім підтвердженням дії форс-мажорних обставин є документ, виданий ТПП України.

У пункті 6.1. договорів 1, 2, 3 сторони встановили, що усі суперечки, що виникають між сторонами в процесі виконання умов цього договору вирішуються в суді, згідно з чинним в Україні законодавством.

Згідно пункту 7.1 договорів 1, 2, 3 дані договори-замовлення вступають в силу з моменту підписання їх сторонами і дії до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань, тобто до підписання актів виконаних робіт.

Позивачем за вказаними договорами-замовленнями виконано перевезення, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (СMR): №11005-5 (по договору 1), №1105-1 (по договору 2) та №100542023 (по договору 3) та після розвантаження направлено відповідачу акти надання послуг: №160 від 16.05.2023 на суму 2 900 Євро (по договору 1), №161 від 16.05.2023 на суму 2 900 Євро (по договору 2), №164 від 16.05.2023 на суму 2 900 Євро (по договору 3), відповідні рахунки-фактури, та акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2023 - лютий 2024, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення №RG021192703UA.

Про належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" своїх зобов`язань в частині перевезення вантажу за договорами 1, 2, 3 свідчить також відсутність з боку відповідача будь-яких претензій та повідомлень щодо виконання умов договору.

Тоді як, SPROGGI SP. Z O.O. свого обов`язку за укладеними договорами-замовленнями щодо оплати перевезення не виконало, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладені між сторонами договори-замовлення за своєю правовою природою є договорами перевезення, а відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що послуга з перевезення - це безпосередньо сама доставка вантажу, який довірений перевізнику іншою особою (відправником) до певного визначеного пункту призначення і за надання такої послуги, яка вважається виконаною після доставки вантажу в пункт призначення, встановлюється провізна плата.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони у пункті 1.9. договорів 1, 2, 3 погодили умову розрахунку - після розвантаження, а підпункті "в" пункту 3.1 договорів 1, 2, 3 вказали, що замовник зобов`язаний здійснити своєчасну оплату за перевезення після розвантаження авто в місці призначення.

Отже, конкретний строк оплати сторонами у договорах не визначений.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги перевізника, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2024 позивач направив на адресу місцезнаходження відповідача засобами поштового зв`язку акти надання послуг разом з відповідними рахунками-фактурами та актом звірки взаємних розрахунків, однак доказів вручення вказаних документів відповідачу матеріали справи не містять.

Статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, відтак останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 23.10.2018 у справі №910/17838/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк для оплати за всіма трьома договорами-замовленнями на момент розгляду справи настав.

Втім, відповідач своїх зобов`язань з оплати отриманих послуг перевезення не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відтак, враховуючи, що факт надання позивачем узгоджених послуг перевезення, проте не оплачених відповідачем, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу в розмірі 371 412, 57 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.03.2024 є еквівалентом 8700 Євро.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що своєчасному виконанню грошового зобов`язання за договором перешкоджала дія форс-мажорних обставин, а саме блокування банківських рахунків відповідача рішенням органів влади Польщі, оскільки, форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 913/308/23, від 16.05.2024 у справі № 913/308/23, від 13.06.2024 у справі № 910/7767/23, від 16.07.2024 у справі № 916/2596/23, від 25.09.2024 у справі № 910/17252/23, від 03.12.2024 у справі № 910/507/24.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з оплати наданих послуг перевезення за договорами-замовленнями від 08.05.2023 №01/05/23, 09.05.2023 №02/05/23, 09.10.2023 №03/05/23 внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постановах Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

За умовами пункту 5.1 договорів-замовлень сторони погодились з тим, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин, які не залежать від волі сторін, а саме військові дії, ембарго, інші міжнародні санкції, дії органів влади, які роблять неможливим виконання сторонами своїх зобов`язань, стихійні лиха або сезонні природні явища, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дій вказаних обставин. Достатнім підтвердженням дії форс-мажорних обставин є документ, виданий ТПП України.

Тоді як в даному випадку, відповідачем не надано відповідного сертифікату про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою України, який би засвідчував неможливість виконання грошового зобов`язання з оплати послуг перевезення за договорами-замовленнями від 08.05.2023 №01/05/23, 09.05.2023 №02/05/23, 09.10.2023 №03/05/23 внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обв`язку з оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Також, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Як встановлено судом, правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 22.03.2024 (далі - договір про надання правової допомоги), укладеним між адвокатом Дьоміною Світланою Сергіївною (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (далі - клієнт), відповідно до пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну клієнту правову допомогу.

Згідно пункту 4.1. договору про надання правової допомоги гонорар адвоката за надання правової допомоги, визначеної в п. 1.1. договору, становить 40 000,00 грн.

Пунктом 4.2. договору про надання правової допомоги погоджено, що клієнт сплачує гонорар адвокату шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвоката або в готівковій формі на підставі виставленого рахунку протягом п`ятнадцяти календарних днів з дати набрання рішенням суду у справі за позовом клієнта до SPROGGI SP. Z О.О. (NIP: REGON:383813380) про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат по договору-замовленню №01/05/23 від 08 травня 2023 року, договору-замовленню №02/05/23 від 09 травня 2023 року, договору-замовленню №03/05/23.

Отже, умовами договору про надання правової допомоги сторони встановили, що гонорар сплачується клієнтом протягом п`ятнадцяти календарних днів з дати набрання рішенням суду.

При цьому, суд враховує, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача а отже є визначеним (Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18).

Таким чином, загальний розмір винагороди за договором про надання правової допомоги б/н від 22.03.2024 склав 40 000,00 грн.

Судом встановлено, що Дьоміна Світлана Сергіївна є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6388/10 від 15.02.2018 та інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

Частиною 4-5 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).

Так, судом враховано, що дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки ціна позову не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не є складною, зважаючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за договорами перевезення, розмір якої був визначений умовами цих договорів, а відтак обставини даної справи не потребували додаткових даних, на підставі яких суд би встановлював наявність або відсутність заборгованості.

За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача поштові витрати в сумі 228, 00 грн та витрати на переклад позовної заяви та доданих до неї документів у розмірі 17 800, 00 грн.

Так, за приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частини 1 та 2 статті 128 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат, пов`язаних зі вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивач вказує про понесення витрат за переклад позовної заяви та доданих до неї документів, в підтвердження чого надає платіжні інструкції №898 від 18.04.2024 на суму 9 525, 00 грн та №883 від 09.04.2024 на суму 8 275, 00 грн.

Відшкодування судових витрат сторони, зокрема, що пов`язані із залученням перекладача, на користь якої ухвалено судове рішення є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства та передбачені приписами господарського процесуального кодексу України, відтак суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем витрат, пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 17 800, 00 грн.

У той же час, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" про стягнення витрат поштових витрат позивача на направлення відповідачу рахунків-фактур, актів виконаних робіт, акту звірки взаєморозрахунків, суд зазначає, що такі витрати не пов`язані з розглядом даної справи (п.1 ч.5 ст.129 ГПК України), а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" задовольнити повністю.

2. Стягнути з SPROGGI SP. Z O.O. (ul. Sadowa 2/11, 20-027 Lublin, Polska, NIP: , REGION: 383813380) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ЛІДЕР" (02125, м. Київ, вул. Петра Запорожця, буд. 7, кв. 38, ідентифікаційний код 41604290) заборгованість у розмірі 371 412 грн 57 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 5 571 грн 19 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп., витрати, понесені у зв`язку з перекладом позовної заяви та доданих до неї документів в сумі 17 800 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст складено 09.12.2024

Суддя Л.Г. Пукшин