ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Справа № 915/1172/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Дюльгер І.М.

та представників сторін:

від позивача - Сербулов О.В. (поза межами суду);

від відповідача - Сорокопуд І.В. (поза межами суду)

розглянувши в порядку загального позовного провадження господарську справу № 915/1172/23

за позовом: Державного підприємства Адміністрація річкових портів,

вул. Електриків, 14, м. Київ, 04071;

до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон, Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, 54002;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 46309,04 грн.

встановив:

Державне підприємство Адміністрація річкових портів (далі ДП Адміністрація річкових портів) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон (далі ТОВ СП Нібулон) грошових коштів у сумі 46309,04 грн. - штрафу з посиланням на Публічний договір про надання послуг стоянки біля гідротехнічних споруд, розміщеним на офіційному сайті в мережі Інтернет, за швартування і стоянку плавзасобу біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів (далі Публічний договір) Позивача за адресою: 1 Травня, 6, м. Гола Пристань, а саме за стоянку плавзасобі біля Пасажирського причалу №1, 2 розташованих за адресою: 1 Травня, 6, м. Гола Пристань, Голопристанський район, Херсонська область.

Ухвалою від 27.07.2023 господарським судом було відкрито провадження у справі №915/1172/23, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України, та/або заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження п?ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Від відповідача надійшла заява-заперечення від 21.08.2023 за вх. № 10967/23, в якій ТОВ СП Нібулон зазначено, що відповідач заперечує проти розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв?язку з тим, що:

- відповідачем стверджується, що публічний договір, на який посилається позивач, є неукладеним;

- штраф за експлуатацію ГТС, не введеного в експлуатацію, не може застосовуватись на підставі договору. Позивач не відноситься до суб?єктів владних повноважень;

- укладання будь-яких договорів без наявності чинних Регістрових документів є протизаконним та свідомим введенням контрагентів в оману. В Базі даних гідротехнічних споруд відсутня інформація щодо зареєстрованого за ДП Адміністрація річкових портів пасажирського причалу в м. Гола Пристань, вул. 1 Травня, буд 6.

Ухвалою суду від 22.08.2023 постановлено справу № 915/1172/23 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначити на 03.10.2023.

25.08.2023 від відповідача надійшов відзив, за змістом якого ТОВ СП Нібулон заперечує факт укладання будь-яких договорів з Позивачем, оскільки був поінформований Голопристанською міською радою, що гідротехнічна споруда берегоукріплення за адресою м. Гола Пристань вул. 1 Травня є підпірною стінкою набережної міста та після проведеної реконструкції набережної міста за рішенням Голопристанської міської ради №1244 у 2015 році було передано у господарське відання КП Гопри-Водоканал. Отже ТОВ СП Нібулон не був обізнаний про будь-які права Позивача, не мав інформації щодо Публічного договору отже його дії не можуть кваліфікуватись як прийняття оферти або свідомі дії направлені на укладання договору з Позивачем. Крім того об`єкт не має відповідних дозволів Регістра судноплавства на експлуатацію як гідротехнічну споруду отже не може бути предметом будь-яких договорів, зокрема на надання послуг. Штраф за стоянку біля причалу не введеного в експлуатацію не може бути предметом договору. Договором може бути встановлено лише штраф як вид відповідальності за невиконання основного господарського зобов`язання, а не в статусі основного двостороннього зобов`язання (предмет договору). Відповідач не є суб`єктом владних повноважень, щоб накладати штрафи, які кваліфікуються як адміністративні санкції. Також відповідачем заявлено клопотання здійснити огляд електронних доказів веб-сайт (сторінку) ДП Адміністрація річкових портів розміщений на сайті Позивача (https://www.arport.com.ua/publichnii%CC%86-dogovir-pro-nadannya-poslu/) та дослідити зміст Публічного_договору_про_надання_послуг_біля_пасажирських_ГТС» на відсутність підпису уповноважених осіб ДП Адміністрація річкових портів що зафіксувати оформленням Протоколу.

07.09.2023 через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої ДП Адміністрація річкових портів не погоджується з доводами відповідача та вказує, що:

- по-перше, відсутність реєстрації ГТС (причал в м. Гола Пристань, вул. 1 Травня, буд. 6) в Регістрі судноплавства України, на думку позивача не дає підстав вважати її обмежено оборотоздатною у цивільному обороті у розумінні ст. 178 ЦК України. А питання наявності документів технічного характеру (технічний нагляд Регістру), на які посилається Відповідач, встановлено Положенням про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 №21, який, по-перше, не є законом, а по-друге, відповідно до преамбули до наказу не видавався на виконання вимог закону.

- по-друге, не відповідають дійсності доводи відповідача, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які відповідають ст. 96 ГПК України, та підтверджують факти швартування суден ТОВ СП Нібулон до споруди за адресою в м.Гола Пристань, 1 Травня, 6.

- по-третє, визначення публічного договору закріплено у статті 634 ЦК Кодексу. Позивач вважає публічний договір між сторонами у даній справі укладеним, оскільки 11.06.2021 відповідач акцептував оферту шляхом постановки власного плавзасобу на стоянку біля гідротехнічної споруди розташованої в м. Гола Пристань, 1 Травня, 6, що свідчить про прийняття ним публічної оферти повністю та безумовно.

- по-четверте, правові наслідки недотримання письмової форми правочину визначені статтею 218 ЦК України, відповідно до якої, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

- по-п`яте, заявлені до стягнення штрафні санкції не є основним зобов`язанням за Публічним договором, а є саме господарськими санкціями за порушення Відповідачем його умов.

08.09.2023 відповідачем на підставі ст. 80 ГПК України подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме, отриманого на адвокатський запит від ДП Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України листа від 25.08.2023 вих. №8.3-1243, за змістом якого до бази даних за адресою: м. Гола Пристань, вул. 1 Травня, 6 , гідротехнічні споруди - Пасажирський причал №1, №2 не внесені, інформація щодо технічного стану споруд відсутня.

25.09.2023 відповідач подав до суду клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання заперечень з огляду на недостатність фактичного робочого часу для їх підготування.

02.10.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких він заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на їх безпідставність і необґрунтованість.

Ухвалою суду від 03.10.2023 учасників справи повідомлено про призначення підготовчого засідання в даній справі на 15.11.2024.

Ухвалою суду віл 15.11.2023 учасників справи повідомлено про те, що судове засідання 15.11.2023 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, у Миколаївській області тривала повітряна тривога. Наступне підготовче засідання призначено на 22.01.2024.

22.01.2024 позивачем через систему Електронний суд подані додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 22.01.2024 учасників справи повідомлено про те, що судове засідання 22.01.2024 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, у Миколаївській області тривала повітряна тривога; наступне підготовче засідання призначено на 26.03.2024.

26.03.2024 суд протокольною ухвалою постановив у відповідності до ст. ст. 177, 182, 185 ГПК України закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.05.2024 про що представники сторін повідомлені належним чином в залі судового засідання під звукозапис.

13.05.2024 через систему Електронний суд позивачем подано клопотання, за змістом якого просить:

- повернутись до стадії підготовчого провадження з метою долучення електронних доказів (виявленого на онлайн-, відеоплатформі YouTube на каналі «Суспільне Херсон» репортажу створеного 25.06.2021) до матеріалів справи, які не могли бути долучені на стадії підготовчого провадження з огляду на наявність об`єктивних обставин.

- визнати причину пропуску строку на подання доказів поважними та поновити цей строк.

- врахувати під час розгляду цієї справи електронні докази, які містяться на вебсторінці https://www.youtube.com/watch?v=2KlQrWGhCLA.

- долучити до матеріалів справи Господарського суду Миколаївської області № 915/1172/23 наступні докази: - протокол огляду веб-сторінки від 10.05.2024, складений адвокатом Сербуловим О.В. із додатками; - адвокатський запит від 06.05.2024 № 0605/24/01; - лист Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 10.05.2024 № 04.1-8.1/1450.

14.05.2024 від відповідача до суду надійшли заперечення, згідно яких він вказує, що позивачем не заявлено жодної «поважної причини», за якої він не міг подати докази на підтвердження своїх позовних вимог (позов подано до суду 24.07.23), та на підставі ст. 207 ГПК України просить залишити без розгляду клопотання позивача про долучення доказів та поновлення строків і відмовити у поверненні до стадії підготовчого провадження.

У судовому засіданні 15.05.2024 суд ухвалив надати час на ознайомлення з додатковими поясненнями та запереченнями на них, та відкласти розгляд справи на 17.06.2024.

Ухвалою суду від 17.06.2024 учасників справи повідомлено про те, що ухвалою від 17.06.2024, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання (розгляд справи по суті) за клопотанням відповідача відкладено на 16.07.2024.

Ухвалою суду від 16.07.2024 учасників справи повідомлено про те, що ухвалою від 16.07.2024, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання (розгляд справи по суті) за клопотанням відповідача відкладено на 31.07.2024.

Ухвалами суду від 12.08.2024 та від 11.10.2028 учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні 21.11.2024 представники сторін підтримали правові позиції, зазначені ними у заявах по суті справи.

За наслідками розгляду справи по суті у судовому засіданні 21.11.2024 суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення у справі. Після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено про підписання вступної та резолютивної частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ТОВ СП Нібулон грошових коштів у сумі 46309,04 грн. - штрафу з посиланням на Публічний договір про надання послуг стоянки біля гідротехнічних споруд, розміщеним на офіційному сайті в мережі Інтернет, за швартування і стоянку плавзасобу біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів (далі Публічний договір) Позивача за адресою: 1 Травня, 6, м. Гола Пристань, а саме за стоянку плавзасобі біля Пасажирського причалу №1, 2 розташованих за адресою: 1 Травня, 6, м. Гола Пристань, Голопристанський район, Херсонська область. А саме, зобов?язань щодо сплати штрафних санкцій у порядку п. 9.2 договору (за стоянку плавзасобу біля ГТС, стоянка біля яких заборонена згідно інформації РІС та/або ДУ Держгідрографія та/або не введена в експлуатацію виконавцем).

Відповідач заперечує сам факт укладення вказаного публічного договору, вказуючи, що договір розміщений на сайті Позивача не підписаний жодною із сторін, зокрема і самим Позивачем. Саме по собі розміщення будь-якого тексту на сайті ще не означає наявність правосуб`єктності та не є належним і допустимим доказом укладання договору між двома суб`єктами господарювання.

Відповідно висновків Верховного Суду викладених в постанові від 25.06.2020 у справі №924/233/18 зазначено, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом належить дослідити порядок укладання та умови Публічного договору, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача плати за послугу та штрафів за договором.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Наразі стандартами доказування є: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога Позивача, яка мотивована Публічним договором про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів, який розміщено на офіційному сайті ДП Адміністрація річкових портів в мережі Інтернет (надалі Публічний договір).

Відповідно преамбули Публічного договору Державне підприємство «Адміністрація річкових портів», в особі директора Козловського Олександра Володимировича, який діє на підставі Статуту (надалі «Виконавець»), пропонує необмеженому колу фізичних осіб, суб`єктів господарювання/фізичних осіб підприємців (надалі за текстом «Замовник») прийняти (акцептувати) цю пропозицію (публічну оферту) укласти Договір про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд (надалі за текстом ГТС), згідно зі ст.633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, з метою отримання Послуг на умовах приєднання до цього Договору.

Відповідно п.1.1 Публічного договору «Послуга» - послуга передбачена розділом 2 цього Договору.

Відповідно п.2.1 Публічного договору Виконавець надає Замовнику на платній основі послуги по стоянці плавзасобу Замовника (далі Плавзасіб) біля будь-якої із гідротехнічних споруд визначених у Додатку №1 до Договору, які є державною власністю і належать Виконавцю на праві господарського відання, за умови що така ГТС введена в експлуатацію, (далі Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти Послуги та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених Договором.

В Додатку №1 до Публічного договору зазначено «п.74 Пасажирський причал №1, 2 Місце розташування: Херсонська область, Голопристанський район, м. Гола Пристань, вул.1 Травня, 6.

Відповідно п.3.1 Публічного договору Послуги надаються Виконавцем Замовнику біля будь-якої ГТС, визначеної в додатку №1 до Договору, за умови, що вона введена в експлуатацію.

Відповідно п.4.1, 4.2 Публічного договору ціна Договору визначається загальною вартістю Послуг, що будуть надані Замовнику Виконавцем протягом дії договору. Вартість послуг визначається згідно Додатку №2 до Договору.

Відповідно Додатку №2 до Публічного договору вартість за 1 годину стоянки за 1 куб м. модуля Плавзасобу 2,64 грн. Вартість Послуг нараховується за кожну годину стоянки. Мінімальна тарифікація 1 година стоянки. Кожна нова година розраховується з першої хвилини години. Вартість Послуг визначається наступним чином: 2,64 грн. (дві гривні 64 коп.) з ПДВ Х об`єм модуля Плавзасобу Х кількість годин стоянки.

Відповідно п.4.5 Публічного договору Замовник зобов`язаний оплатити вартість Послуг Виконавця протягом 7 днів з дати приймання Послуг в порядку, визначеному цим Договором.

Отже за змістом Публічного договору (п.2.1, 3.1) надання послуг можливе за умовами, що ГТС введена в експлуатацію.

Позивачем заявлена в позові сума 46309,04грн. кваліфікована як «штраф» нарахований на підставі п.9.2 Публічного договору.

Відповідно п.9.2 Публічного договору у випадку стоянки Плавзасобу біля ГТС, стоянка біля яких заборонена згідно інформації РІС та/або ДУ «Держгідрографія» та/або не введена в експлуатацію Виконавцем, Замовник сплачує на користь Виконавця штраф у розмірі вартості Послуг, визначеної згідно Додатку №2 до Договору.

Відповідно п.9.3 Публічного договору для визначення розміру штрафу згідно п.9.2 Договору застосовуються відповідні положення Договору про постановку на стоянку плавзасобу біля ГТС Виконавця (п.п.1.2.5), початок надання Послуг (п.3.2), інші положення, які необхідні для визначення розміру штрафу.

У відповідності до поданих позивачем копії свідоцтва про право власності та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на гідротехнічну споруду «причал пасажирський №1, №2» за адресою: Херсонська обл., м. Гола Пристань, вул. 1 Травня, будинок 6 (реєстраційний номер майна 14981142) зареєстроване за ДП «Адміністрація річкових портів».

Відповідачем в процесуальних документах поданих до суду зазначено, що об`єкт за адресою м.Гола Пристань, вул.1 Травня,6 не введена в експлуатацію, відсутні чинні документи Регістру судноплавства України.

Наказ Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу" від 16.01.2014 № 21 встановлює організаційні форми, принципи та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу. Об`єктами технічного нагляду Регістру є ГТС воднотранспортного комплексу усіх видів і класів (п.1.7 Положення №21). Відповідно п.2.2 2.2. Під час здійснення нагляду за технічним станом ГТС Регістр видає такі документи: акт огляду гідротехнічної споруди (додаток 1); довідку про включення гідротехнічної споруди до бази даних гідротехнічних споруд (додаток 2); свідоцтво про придатність гідротехнічної споруди до експлуатації (додаток 3). Відповідно п.1.8 Положення №21 експлуатація ГТС без наявності чинних документів Регістру не допускається.

Наказ від 16.01.2014 № 21 видано Міністерством інфраструктури України відповідно до підпункту 4.9.86 підпункту 4.9 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року N 581, та пункту 6 Положення про Регістр судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1998 року N 814. Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2014 р. за N 269/25046, що відповідає ст.117 Конституції України.

Відповідно листа Державного підприємства «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» до бази даних за адресою: м.Гола Пристань, вул. 1 Травня, 6 гідротехнічні споруди Пасажирський причал №1, №2 не внесені, інформація щодо технічного стану споруд відсутня.

Позивач в абз.4 листа №01/05-730 від 26.05.2021, лист №01/01-1092 від 23.07.2021 (том 1 а.с. 36) також повідомляв ТОВ СП «НІБУЛОН», що Пасажирський причал №1, №2 розташований за адресою: м.Гола Пристань, вул.1 Травня, 6 станом на 18.05.2021 не має діючих документів Регістра судноплавства України. Звертав увагу що п.1.8 Положення №21 експлуатація ГТС без наявності чинних документів Регістру не допускається. Такими документами зокрема є свідоцтво про придатність гідротехнічної споруди до експлуатації та акт огляду гідротехнічної споруди.

Позивачем не спростовано інформацію щодо відсутності факту внесення об`єкт за адресою м.Гола Пристань, вул.1 Травня, 6 до бази даних Регістр судноплавства України. Чинні документи Регістру судноплавства на даний об`єкт та докази введення в експлуатацію до суду не надані.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що Пасажирський причал №1, №2, розташований за адресою: м.Гола Пристань, вул.1 Травня, 6 станом на 18.05.2021 не може бути об`єктом надання «Послуг» що є предметом Публічного договору про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів.

Судом взято до уваги що відповідно п.1.1, 2.1., 3.1 Послуги надаються Виконавцем Замовнику біля будь-якої ГТС, визначеної в додатку №1 до Договору, за умови, що вона введена в експлуатацію.

Отже зміст Публічного договору унеможливлює надання Послуг на об`єктах, які не введені в експлуатацію.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту введення в експлуатацію об`єкта за адресою м.Гола Пристань, вул.1 Травня, 6 та відповідну можливість надання Послуг за умовами Публічного договору на цих об`єктах.

В той же час, Позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення 46309,04грн. штрафу, який нараховано на підставі п.9.2 Публічного договору за стоянку Плавзасобу біля ГТС, стоянка біля яких заборонена згідно інформації РІС та/або ДУ «Держгідрографія» та/або не введена в експлуатацію Виконавцем.

Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Глава 49 Цивільного кодексу України, до якої входить питання неустойки (штраф), регулює питання забезпечення виконання зобов`язань (основних зобов`язань).

Відповідно ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Беручи до уваги що Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Цей припис є імперативним. Позивачем не надано доказів укладання сторонами правочину зокрема в частині штрафу передбаченого п.9.2 Публічного договору в письмовій формі. Наслідком недотримання сторонами простої письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань згідно із ч. 2 ст. 547 ЦК України є його нікчемність.

Відповідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд критично ставиться до правової природи вимог Позивача в частині штрафу (додаткове зобов`язання) за стоянку біля споруди не введеної в експлуатацію на підставі Публічного договору в той час як предмет даного договору (основне зобов`язання) містить обмеження «Послуги надаються Виконавцем Замовнику біля будь-якої ГТС, визначеної в додатку №1 до Договору, за умови, що вона введена в експлуатацію». Отже «додаткове зобов`язання» - штраф вміщено в текст договору без наявності відповідного «основного зобов`язання» відносно послуги - стоянки біля споруди не введеної в експлуатацію.

Види (способи) забезпечення виконання зобов`язань це сукупність заходів, за допомогою яких сторони цивільно-правових відносин впливають одна на одну з метою належного виконання передбаченого договором зобов`язання під загрозою вчинення певних дій, які обумовлюють настання негативних наслідків майнового характеру для боржника, незалежно від того, чи зазнає кредитор фактичних збитків.

Кожен із встановлених законом видів (способів) забезпечення виконання зобов`язання обумовлює виникнення поряд з головним (основним) зобов`язанням нового зобов`язання, яке є додатковим до головного, тобто акцесорним. Така акцесорність (додатковість) полягає у тому, що забезпеченню підлягає тільки дійсне зобов`язання.

Отже, штраф є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

В ході судового засідання судом досліджувались зміст та умови Публічного договору про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів. Екземпляр Публічного договору доданий до позовної заяви не містить підписів уповноважених осіб як з боку ДП Адміністрація річкових портів так і з боку ТОВ СП Нібулон.

В поданих до суду процесуальних документах ТОВ СП Нібулон заперечує факт наявності договірних відносин та укладання Публічного договору про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів. Звертав увагу суду, що текст розміщений на офіційному сайті ДП Адміністрація річкових портів не містить підпису уповноважених осіб з боку ДП Адміністрація річкових портів. Листом №№11089/3-21/27 від 30.08.2021 повідомляв про це ДП Адміністрація річкових портів.

В ході судового розгляду справи представник ДП Адміністрація річкових портів визнав факт відсутності підпису уповноваженої особи як фізичного так і електронного (цифрового підпису). Посилається на абз.3 ч.1 ст.641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Відповідно ст.638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно п.1 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Отже законом встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

На тексті Публічного договору відсутній як електронний підпис так і фізичний підпис уповноважених осіб обох сторін.

Згідно статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно п.1 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Близька за змістом правова позиція відображена у висновках Верховного суду від 19.10.2023 № 914/249/21, від 19.01.2022 у справі № 922/1246/21.

Відповідно абз.2 ч.1 ст.641 ЦК України, на яку посилається позивач, пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

В той же час ч.2 ст.641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно преамбули Публічного договору ДП Адміністрація річкових портів, в особі директора Козловського Олександра Володимировича, який діє на підставі Статуту (надалі «Виконавець»), пропонує необмеженому колу фізичних осіб, суб`єктів господарювання/фізичних осіб підприємців (надалі за текстом «Замовник») прийняти (акцептувати) цю пропозицію (публічну оферту) укласти Договір про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд (надалі за текстом ГТС), згідно зі ст.633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, з метою отримання Послуг на умовах приєднання до цього Договору.

Отже в даному випадку зміст Публічного договору містить інформацію, що він адресований «необмеженому колу осіб» та відповідно є запрошенням робити пропозиції укласти договір.

За таких обставин суд доходить до висновку, що Публічний договір про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів між сторонами не відбувся та є неукладеним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі N 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 22.04.2015 у справі N 6-48цс15, та зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

З огляду на те що позивачем не надано доказів укладання сторонами правочину в частині штрафу передбаченого п.9.2 Публічного договору в письмовій формі. Наслідком недотримання сторонами простої письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань згідно із ч. 2 ст. 547 ЦК України є його нікчемність. Крім того порядок укладення договору, визначений нормами законодавства, не дає змоги визнати Публічний договір про надання послуг стоянки біля пасажирських гідротехнічних споруд ДП Адміністрація річкових портів укладеним, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У відповідності до ст.129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04.12.2024.

Суддя Т.М. Давченко