СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Харків Справа № 917/1008/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвоката Таранкової О.О. (вх. №2432П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі № 917/1008/24, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Мацко О.С.), повний текст якого складено 23.09.2024 року

за позовною заявою Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області, Полтавська обл., м. Кременчук в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради, Полтавська обл., м. Кременчук

до відповідачів: 1. Фізична особа-підприємець Швачко Віталій Григорович, м. Кременчук

2. Фізична особа-підприємець Киян Вадим Анатолійович, м. Кременчук

про стягнення солідарно 24 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі № 917/1008/24 позов задоволено; стягнуто солідарно з Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича на користь Кременчуцької міської ради кошти для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн.; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича на користь Полтавської обласної прокуратури 1 514,00 грн. судового збору; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича на користь Полтавської обласної прокуратури 1 514,00 грн. судового збору.

Представник Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвокат Таранкова О.О. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24000 грн. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

ФОП Швачко В.Г. придбав об`єкт нерухомості за адресом по вул. Велика набережна, 61 в м. Кременчуці тільки 20 лютого 2020 року, що підтверджується копіями нотаріально посвідчених угод від 20.02.2020 року, які додавалися до відзиву і відповідно до п.1.3 договорів купівлі-продажу об`єкти нерухомості були вже побудовані та належали попереднім власникам, на підставі декларації про готовність до здачі в експлуатацію ще від 19.05.2016 року.

ФОП Швачко В.Г. не є замовником будівельних робіт, не є замовником будівництва, він придбав об`єкт нерухомості вже побудований, а тому у нього не виникало зобов`язання брати участь у створенні та розвитку ІТСІ населеного пункту шляхом пайової участі, також у нього відсутній обов`язок з укладення договору про таку участь та сплати відповідних коштів. Доказів протилежного позивачем не надано.

Замовником будівельних робіт був первісний власник - Анісов Олег Павлович.

Не підтверджується наявними в матеріалами справи доказами висновок суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов`язку сплатити спірні кошти пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста Кременчука на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", нормах Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року, №469/2024 від 23.07.2024 року, №740/2024 від 28.10.2024 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 року апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвоката Таранкової О.О. на рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі №917/1008/24 залишено без руху; останню зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

25.10.2024 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№13729), на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2024 року, яку разом з додатками долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвоката Таранкової О.О. на рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі №917/1008/24; призначено розгляд справи №917/1008/24 за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвоката Таранкової О.О. на рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1008/24.

04.11.2024 року на адресу суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/1008/24 (вх.№ 14066).

11.11.2024 року на адресу суду від Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14462), який долучено до матеріалів справи, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що відповідно, до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, ФОП Кияном В.А. та ФОП Швачкою В.Г. 11.10.2012 року розпочато будівельні роботи, на які попередньо отримано право на виконання будівельник робіт та 11.03.2021 року її зареєстровано; відповідно до інформації з Декларації кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 600 тис. грн., тобто, відповідачі самостійно зазначили дати виконаних робіт, вид робіт та суму, яку витратили на їх проведення, зареєструвавши це в Декларації в передбаченій законом формі та спосіб.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Частинами 1, 3 та 4ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону).

Так, місцевий господарський суд обґрунтовано вказав на те, що з посиланням на вказані норми чинного законодавства, заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області у позовній заяві вірно зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме Кременчуцьку міську раду.

При цьому, прокуратурою вказано на те, що Кременчуцькою міською радою до теперішнього часу не вжито жодних заходів по стягненню з Фізичної особи-підприємця Швачки Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 23Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області попередньо повідомлено Кременчуцьку міську раду про звернення до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Швачки Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається на те, що невиконання обов`язку щодо перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, яка згідно зі ст. 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що враховуючи викладене, прокурором у позові належним чином обґрунтовано порушення зазначених інтересів держави та підстави представництва останніх у суді, з урахуванням чого судом позовну заяву прокурора прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 07.07.2015 року "Про внесення змін і доповнень до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01 листопада 2011 року "Про затвердження Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Кременчука" було викладено вказане Положення в новій редакції.

Вказаним Положенням, зокрема, передбачено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (п. 1.3 Положення).

Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1), поданої 19.02.2021 року, реєстраційний номер в ЄДЕССБ ПТ52, 11.10.2012 року Фізичною особою-підприємцем Швачкою Віталієм Григоровичем та Фізичною особою-підприємцем Кияном Вадимом Анатолійовичем було розпочато будівництво автосалону по продажу автомобілів з кафе (ІІІ черга) за адресом 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Велика Набережна, 61.

Згідно з інформацією розділу "Дата завершення будівництва" Декларації будівництво завершено 09.02.2021 року; відповідно до інформації розділу "Експлуатація" відповідачем введено в експлуатацію об`єкт будівництва 11.03.2021 року.

При цьому, як слідує з Декларації, у розділі "Пайова участь" зазначено "Не внесено або не вимагається".

Прокурор посилається на те, що відповідачі з відповідними заявами про визначення розміру пайової участі до органу місцевого самоврядування Кременчуцької міської ради не зверталися, внески не сплатили, що стало підставою для звернення заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області до суду з позовом про стягнення солідарно з Фізичної особи-підприємця Швачки Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн.

23.09.2024 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

До 01.01.2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19.

Разом з тим, 01.01.2020 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Згідно з п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та "Прикінцевих та перехідних положень" до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Також цією правовою нормою було встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/20216/21 від 20.02.2024 року вказано на те, що передбачений "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 року не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Отже, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3,4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"№ 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених правових норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 року; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"№ 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 910/9548/21.

Окрім того, у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 20.02.2024 року у справі №910/20216/21, вказано, зокрема, на те, що у випадку, якщо замовниками вказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 року у справі № 910/9548/21, 13.12.2022 року у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 року у справі № 916/2709/22.

Також, у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/9548/21, зокрема, зазначено на те, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ " Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі правові висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 року та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020 року, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 року з метою уникнення сплати пайової участі.

Не приймаються аргументи апелянта на те, що, як зазначає апелянт, ФОП Швачко В.Г. придбав об`єкт нерухомості за адресом по АДРЕСА_1 тільки 20 лютого 2020 року, що підтверджується копіями нотаріально посвідчених угод від 20.02.2020 року, які додавалися до відзиву і відповідно до п.1.3 договорів купівлі-продажу об`єкти нерухомості були вже побудовані та належали попереднім власникам, на підставі декларації про готовність до здачі в експлуатацію ще від 19.05.2016 року; ФОП Швачко В.Г., як зазначає апелянт, не є замовником будівельних робіт, не є замовником будівництва, він придбав об`єкт нерухомості вже побудований, а тому у нього не виникало зобов`язання брати участь у створенні та розвитку ІТСІ населеного пункту шляхом пайової участі, також, на думку апелянта, у нього відсутній обов`язок з укладення договору про таку участь та сплати відповідних коштів; доказів протилежного позивачем не надано, замовником будівельних робіт був первісний власник - Анісов Олег Павлович, а тому, як вказує апелянт, не підтверджується наявними в матеріалами справи доказами висновок суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов`язку сплатити спірні кошти пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста Кременчука на підставі п.2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", нормах Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності", з огляду на наступне.

Так, за змістом ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин, замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

У Декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 19.02.2021 року заявниками вказані Фізична особа-підприємець Швачка Віталій Григорович та Фізична особа-підприємець Киян Вадим Анатолійович.

А отже, вказані особи вважаються замовниками будівництва об`єкта за адресом 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Велика Набережна, 61.

При цьому, як слідує із змісту ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", для визначення статусу замовника будівництва не є необхідним встановлення факту перебування об`єкта будівництва у власності даної особи.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

З огляду на норму ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва, тобто певних будівель, споруд або комплексів споруд.

Відповідно забудова земельної ділянки полягає у створенні на земельній ділянці об`єктів будівництва, тобто розташування на певній території, яка відноситься до відання органу місцевого самоврядування, будівель чи споруд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі № 911/594/18 надано визначення будівництва, реконструкції та ремонту в світлі визначення об`єктів пайової участі замовників у створенні і розвитку населеного пункту та, окрім іншого, зокрема, зазначено, що за ДБН А.2.2-3:2014 новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

За матеріалами справи, згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 19.02.2021 року Фізичною особою-підприємцем Швачкою Віталієм Григоровичем та Фізичною особою-підприємцем Кияном Вадимом Анатолійовичем з 11.10.2012 року здійснювалось нове будівництво автосалону по продажу автомобілів з кафе (ІІІ черга), станом на 01.01.2020 року вказаний об`єкт не був введений в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, а тому в даному випадку наявні підстави для виникнення у відповідачів обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття вказаного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Судом апеляційної інстанції перевірено наданий прокурором розрахунок розміру пайового внеску та встановлено його відповідність наведеним приписам Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"№ 132-IX.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту, а позовні вимоги є правомірними.

Разом з тим, відповідач під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення солідарно з Фізичної особи-підприємця Швачки Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, відповідачі були зобов`язані перерахувати до бюджету міста Кременчука кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) в сумі 24 000,00 грн. до прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресом 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Велика Набережна, 61, а саме до 11.03.2021 року.

З перебігом вказаного строку відповідачі вважаються такими, що порушили зазначений обов`язок.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" установлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року по усій території України карантин.

В подальшому, дія карантину продовжувалась Постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року, № 500 від 17.06.2020 року, № 641 від 22.07.2020 року, № 760 від 26.08.2020 року та № 956 від 13.10.2020 року.

09.12.2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1236, якою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" (далі -COVID-19) продовжено з 19.12.2020 року до 30.06.2023 року дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року було доповнено Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Зазначений Закон набрав чинності 02.04.2020 року.

Також, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Згідно з пунктом 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, оскільки строки, визначені ст. 257 ЦК України, були продовжені з 02.04.2020 року, строк позовної давності за вимогою про стягнення солідарно з Фізичної особи-підприємця Швачки Віталія Григоровича та Фізичної особи-підприємця Кияна Вадима Анатолійовича коштів для створення і розвитку населеного пункту (пайова участь) в сумі 24 000,00 грн. не закінчився, а тому підстави для його застосування та відмови в задоволенні позову відсутні.

А отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, відповідачами не виконано обов`язку зі сплати пайового внеску до бюджету міста Кременчука, а відтак порушено права позивача на отримання коштів на розвиток інфраструктури міста, що відповідно свідчить про правомірність заявлених вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Швачко Віталія Григоровича адвоката Таранкової О.О. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 року у справі №917/1008/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов