ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м.Дніпро Справа № 904/603/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 у справі №904/603/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича

до Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулася Фізична особа-підприємець Шевченко Олександр Михайлович з позовом до Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) суми основної заборгованості у розмірі 68 000 руб., пені у розмірі 23 361,57 грн., 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №1112/Е від 11.12.2018, замовником (відповідачем) було надано виконавцю (позивачу) заявку № 13/03РБ від 12.03.2020 на перевезення вантажів. У цій заявці сторонами погоджено адреси місць завантаження та вивантаження вантажу, найменування вантажу, вартість перевезення 68 000 руб. Російської Федерації (далі РФ), тощо.

Позивач вказав, що виконав умови договору, здійснив перевезення вантажів за заявкою №13/03РБ від 12.03.2020, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №081935 та актом надання послуг № 266 від 17.03.2020. Та виставив відповідачу рахунок на оплату № 266 від 16.03.2020.

За розрахунком позивача, з урахуванням п. 5.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг настав 27.03.2020.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" утворилась заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем у розмірі 68 000 руб. РФ.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано до сплати пеню у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича суму основної заборгованості у розмірі 68 000 руб., витрати зі сплати судового збору у розмірі 579,75 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6 640,26 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Суд повернув Фізичній особі-підприємцю Шевченку Олександру Михайловичу 50 % суми судового збору, пропорційного вимозі про стягнення суми основного боргу, у розмірі 579,74 грн., перерахованого платіжним дорученням № 2264 від 28.01.2021.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач - Фізична особа-підприємець Шевченко Олександр Михайлович, в якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 23 361, 57 гривень та 4% річних у розмірі 853,39 гривень.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича пеню за прострочення сплати за Договором на виконання транспортно-експедиційних послуг № 1112Е від 11.12.2018 в розмірі 23 361, 57 грн. та чотири відсотки річних в розмірі 853,39 грн. з новим розподілом судових витрат по справі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на наступне.

Оскільки ПТУП «Лекпас» не виконує зобов`язання, передбачене Договором, в частині розрахунків за надані послуги перевезення вантажу в міжнародному транспортному сполученні виникли підстави для застосування до ПТУП «Лекпас» відповідних правових наслідків у вигляді зобов`язання щодо сплати пені та річних у розмірі 4%, встановлених договором та передбачених ст.ст. 525, 526, 530, 549, 551, 610, 625 ЦКУ, ст.ст 216, 218 ГК України.

Окрім суми основного боргу зі сплати послуг в розмірі 68000 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ на 28.01.2021 становить 0,37181 *68000 = 25283,08 гривень, ПТУП «Лекпас» зобов`язано сплатити ФОП Шевченку О.М., встановлені п. 6.6. Договору санкції, згідно наступного розрахунку:

Пеня - 25283,08 гривень*308 днів прострочення (з 28.03.2020 по 29.01.2021) *0,3%=23361,57 гривень;

4% річних - 25283,08 гривень*4%/365*308 днів прострочення (з 28.03.2020 по 29.01.2021) =853,39 гривень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2022 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Іванов О.Г., Дармін М.О.

Ухвалою суду від 11.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 у справі №904/603/21; ухвалено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі - Приватне торгове унітарне підприємство "Лекпас" є нерезидентом України з місцем знаходження: м. Смолевичі, Республіка Білорусь, а відтак, на нього поширюються положення ст.15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965.

Для забезпечення повідомлення відповідача - Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" про розгляд справи в порядку, передбаченому зазначеною Конвенцією, колегія поклала на позивача, як на зацікавлену особу, обов`язок надання суду нотаріально засвідчених перекладів на білоруську мову (два примірники) або російською мовою (два примірники) ухвал Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2022 відповідно до статті 7 Конвенції, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів білоруською мовою ( два примірники) або російською мовою ( два примірники) та формуляру підтвердження про вручення документів з коротким викладом документа, що підлягає врученню білоруською мовою ( два примірники) або російською мовою ( два примірники).

У зв`язку із необхідністю повідомлення відповідача - Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас", в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, ухвалою суду від 11.04.2023 на підставі положень пункту 4 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, зупинено провадження у справі № 904/603/21.

03.07.2023 від заступника директора Департаменту- начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України Катерини Шевченко до Центрального апеляційного господарського суду надійшов лист, в якому остання повідомила про повернення доручення Центрального апеляційного господарського суду про вручення судових документів ПТУП "Лекпас" на території Республіки Білорусь, отримане з листом Міністерства закордонних справ України від 17.04.2023 № 6132/14-500-43118, оскільки білоруська сторона повернула документи і повідомила про відмову приймати судові доручення дипломатичними каналами.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою суду від 24.10.2023 апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 у справі №904/603/21 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів; розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

11.12.2018 між Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем (виконавець) та Приватним торговим унітарним підприємством "Лекпас" ( замовник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №1112/Е.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки з виконання робіт, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні за рахунок замовника.

Згідно з п. 2.2 договору, на кожне окреме перевезення вантажу оформлюється письмова заявка, що містить опис умов та особливостей конкретного перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна за цим договором встановлюється в російських рублях.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що ціна, яка відповідає конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень), зазначається у разових заявках, які є невід`ємною частиною цього договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, замовником було надано виконавцю заявку № 13/03РБ від 12.03.2020 на перевезення вантажів. У цій заявці сторонами було погоджено адреси місць завантаження та вивантаження вантажу, найменування вантажу, вартість перевезення 68 000 руб. РФ тощо.

Позивач зазначає, що виконав умови договору, здійснив перевезення вантажів за заявкою №13/03РБ від 12.03.2020, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №081935 та актом надання послуг № 266 від 17.03.2020. Та виставив відповідачу рахунок на оплату № 266 від 16.03.2020.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата здійснюється на підставі виставленого по факсокопії рахунку виконавця після вивантаження автомобіля на протязі 10-ти календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

За розрахунком позивача, з урахуванням п. 5.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг настав 27.03.2020.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" утворилась заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем у розмірі 68 000 руб. РФ.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано до сплати пеню у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Рішення суду мотивоване порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині розрахунку за отримані послуги у встановлені строки.

Відмовляючи в стягненні пені та 4% річних, суд зазначив, що:

- вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам до розрахунку пені на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті. Позивачем не було надано до суду розрахунку пені на момент щоденного прострочення зобов`язання.

Також позивачем не було враховано, що розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення зобов`язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивачем було нараховано пеню у розмірі 0,3% від суми боргу, що значно перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 23 361,57 грн. суд визнав необґрунтованими;

- перевіривши розрахунок 4% річних суд встановив, що він зроблений неправильно та не відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам до розрахунку відсотків річних на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4% річних у розмірі 853,39 грн. визнані судом обґрунтованими.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 23361,57 гривень та 4% річних у розмірі 853,39 гривень.

З урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем за перевезення вантажів, позивач нарахував пеню у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.6 договору, за невиконання, часткове невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг, замовник сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу та 4% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь період прострочення платежу по день оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналіз наведених норми чинного законодавства свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у договорі, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Частинами 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11, які були підтримані Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постанові від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15.

Тобто, вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

При цьому, відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням умов договору, пеня у цьому випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні.

Пеня у гривні повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання), чого не було зроблено позивачем.

Отже, в даному випадку, розрахунок пені, який здійснено на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті, виконаний з порушенням законодавства.

За таких обставин, господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу в стягненні пені у розмірі 23 361,57 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.6 договору, сторони встановили інший розмір процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України - за невиконання, часткове невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг, замовник сплачує 4% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь період прострочення платежу по день оплати.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, отже вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

При обрахунку відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) (правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц).

Отже, в даному випадку, нарахування 4% річних у гривнях на еквівалент суми боргу у національній валюті України , виконаний з порушенням законодавства.

За таких обставин, господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу в стягненні 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, місцевий господарський суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення пені та 4% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

За загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, у задоволенні скарги слід відмовити, а рішення в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника цієї скарги та відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 у справі №904/603/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 у справі №904/603/21 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Шевченка Олександра Михайловича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.11.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков