ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" листопада 2024 р. Справа № 906/601/24.

Господарський суд Житомирської області у складі судді Тимошенка О.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про розстрочення виконання рішення по справі

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Житомирський обласний онкологічний диспансер "Житомирської обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 319 591,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.08.2024 по справі №906/601/24, позов задоволено частково, визнані недійсними Додаткові угоди № 2 та №3 від 30.06.2021 , №6, №7 та №8 від 07.09.2021, №10 від 28.09.2021, №12 та №13 від 09.11.2021, №15 від 16.12.2021 року до Договору № 16-Е від 16.04.2021 на постачання електричної енергії споживачу, укладених між Комунальним некомерційним підприємством "Житомирський обласний онкологічний диспансер Житомирської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на користь Комунального некомерційного підприємства "Житомирський обласний онкологічний диспансер "Житомирської обласної ради - 319591,08 грн безпідставно сплачених коштів; 31865,87грн судового збору.

15.11.24 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (боржник) про розстрочення виконання рішення суду шляхом сплати боргу рівними частинами по 43932,11 грн. з 30.12.24 по 31.07.25. Заява грунтується на важкому фінансовому стані, відсутності необхідних коштів, що спричинено припиненням господарської діяльності з травня 2022 року та відсутністю прибутку, збройною агресією російської федерації проти України та введення на території України воєнного стану.

Ухвалою від 15.11.24 суд призначив судове засідання для розгляду вказаної заяви на 25.11.24.

Сторони представників у судове засідання не направили.

Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду підставою для відстрочення, розстрочення виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу судового акту про надання розстрочення виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Так, відповідач просить розстрочити виконання рішення у цій справі з грудня 2024 по липень 2025 року, проте не надає жодних доказів на підтвердження того, яким чином протягом цього строку рішення суду буде ним виконано.

Крім того, не є безумовною підставою для надання розстрочки у виконанні судового рішення введення 24.02.2022 в Україні воєнного стану, оскільки боржником не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між введенням в Україні воєнного стану та неможливістю своєчасного виконання своїх договірних зобов`язань.

Крім того, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання на відсутність необхідних коштів на рахунках боржника - судом також відхиляються.

Слід відмітити, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Як позивач, так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Разом з тим, наслідки військової агресії російської федерації проти України негативно відображуються на усіх без виключення сферах господарської діяльності та впливають на діяльність суб`єктів господарювання.

Також суд звертає увагу, що боржник знаючи про існування боргу, як мінімум з дня відкриття провадження у справі, не вживав жодних заходів на зменшення розміру боргу.

Отже, судом встановлено, що в даному випадку відсутні виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість розстрочити виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення у справі № 906/601/24.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення .

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів.

Дата підписання ухвали 28.11.2024

Суддя Тимошенко О. М.

Друк:

1 - в справу

- сторонам до ЕК