УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

27.11.2024Справа № 910/14436/24

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром - Транс», м.Київ

про стягнення 2 605 791,13 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром - Транс» про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 1 404 209,86 грн, штрафу в сумі 179 132,41 грн, пені в розмірі 811 342,06 грн, 3% річних в розмірі 57 938,35 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 1453 168,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх обов`язків за договорами фінансового лізингу №10371/06/21-Г від 16.06.2021, №10393/06/21-Г від 17.06.2021, №11724/10/21-Г від 20.10.2021 та №8739/12-20-Г від 29.12.2020.

Статтею 164 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн.

З огляду на вищезазначене положення Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви 39 086,87 грн.

Проте, судом встановлено, що позивач не виконав вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до позовної заяви було додано платіжні інструкції №990221048 від 01.05.2024 на суму 31 269,49 грн та №990226824 від 09.08.2024 на суму 7817,38 грн.

Проте, суд зазначає, що додана до позовної заяви квитанція №990226824 від 09.08.2024, ніяким чином не вказує на виконання позивачем вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вказаний платіжний документ вже було використано у справі №910/9502/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ТРАНС" про стягнення заборгованості в розмірі 2 605 791,13 грн. Судом враховано, що ухвалою від 29.10.2024 по справі позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" про стягнення заборгованості в розмірі 2 605 791,13 грн залишено без розгляду. Однак, суму судового збору позивачу повернуто не було.

Отже, позивачем не було додано до позовної заяви доказів сплати судового збору за її подання у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в Господарському процесуальному кодексі України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності полягає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» не відповідає приписам ст.164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 164, 174, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Залишити без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС».

2. Надати позивачу строк для усунення недоліків, який становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві шляхом надання доказів сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» судового збору в сумі 7817,38 грн.

4. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Князьков