ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р. Справа№ 910/6482/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року (повний текст складено та підписано 14.08.2024 року)

у справі № 910/6482/24 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 68 055,21 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 68 055,21 грн, а саме 33 233,51 грн пені та 34 821,70 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов`язань за договором від 21.06.2022 року № про закупівлю послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 68 055,21 грн задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України": 31741,17 грн пені; 34 821,70 грн штрафу та 2 961,60 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року у справі №910/6482/24 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за результатами наданих послуг відповідачем було надано позивачу технічні звіти з супровідними листами:

- лист №1009ВИХ-23-406 від 23.05.2023 року - позиція 55 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача про те, що граничний термін надання послуг нібито до 19.05.2023 року і свідчить про відсутність прострочення у 3 дні;

- лист №1009ВИХ-23-419 від 26.05.2023 року - позиції 6, 13, 56 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача про те, що граничний термін надання послуг нібито до 19.05.2023 року, що свідчить про відсутність прострочення у 6 днів;

- лист №1009ВИХ-23-459 від 06.06.2023 року позиція 10 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача, що граничний термін надання послуг нібито до 29.05.2023 року та свідчить про відсутність прострочення у 7 днів; позиції №54 і №57 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача, що граничний термін надання послуг нібито до 19.05.2023 року та свідчить про відсутність прострочення у 17 днів;

- лист №1009ВИХ-23-486 від 16.06.2023 року - позиції №№ 219-225 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача що граничний термін надання послуг нібито до 16.05.2023 року і свідчить про відсутність прострочення у 33 дні;

- лист №1009ВИХ-23-4921 від 20.06.2023 року - позиції №№ 103-106, №111, №114-115 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача, що граничний термін надання послуг нібито до 29.05.2023 року та свідчить про відсутність прострочення у 21 день;

- лист №1009ВИХ-23-330 від 28.04.2023 року - позиції №№ 24, 25, 35, 61-64, 75, 76, 88, 89 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача, що граничний термін надання послуг нібито до 16.05.2023 року та свідчить про відсутність прострочення у 33 дні;

- лист №1009ВИХ-23-457 від 06.06.2023 року - позиції №№ 108, 109, 112, 113 додатку А до додатку 1 до договору, граничний термін надання послуг до 30.08.2023 року, що спростовує безпідставні твердження позивача що граничний термін надання послуг нібито до 16.05.2023 року та свідчить про відсутність прострочення у 14 днів.

Тобто, за твердженням представника скаржника, останній надав позивачу послуги, в порядку та у строки визначені договором, що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення пені та штрафу за етапом 2 послуг.

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції не вірно застосував положення умов договору (п. 4.4, - 4.6, 9.2) щодо визначення граничного строку надання послуг, що призвело до безпідставного розрахунку пені та штрафу, оскільки такий висновок ґрунтується на неправильному трактуванні умов договору.

Також, скаржник зауважив, що сторони за взаємною згодою погодили та встановили до 31.12.2024 року граничний термін надання усіх послуг по договору, що в черговий раз свідчить про безпідставність застосування позивачем п. 9.2 договору та необґрунтованість здійснення нарахування пені та штрафу, враховуючи відсутність прострочення відповідачем строку передбаченого умовами договору.

Також за твердженням скаржника, матеріали справи свідчать про невчасне виконання позивачем зобов`язань за договором, зокрема в частині надання дозволів на виконання послуг в охоронній зоні, а також в порушення вимог п. 6.1.3 договору замовником не своєчасно та не в повному обсязі надано технічну документацію необхідну для складання відповідних звітів, що свідчить про відсутність підстави для нарахування пені та штрафу з етапом №2.

Відповідач, як суб`єкт господарської діяльності знаходиться в скрутному фінансовому становищі, в тому числі, враховуючи заборгованість контрагентів по договором зберігання та транспортування природного газу, що свідчить про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно із витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року справу №910/19932/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/6482/24 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 4 542,00 грн.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року у справі №910/6482/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

10.10.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року у справі №910/6482/24 без змін.

При цьому, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що оскільки виконавець (відповідач) надав послуги, передбачені етапом 2 з порушенням строків встановлених договором, тим самим порушивши умови договору, то в силу вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та умов договору зобов`язаний сплатити на користь замовника нараховані штрафні санкції.

Крім того, представник позивача зауважив, що Акціонерне товариство "Укртрансгаз" повністю і беззаперечно погодилося з усіма умовами, що вказані в відповідному договорі та додатках до нього, без будь-яких зауважень, в тому числі з вимогами щодо строку надання послуг.

Відповідачу, як особі, яка неодноразово приймала участь як виконавець послуг з аналогічних завдань і по іншим договірним відносинам з позивачем та яка здійснює виконання подібних послуг на постійній основі, достовірно було відомо про необхідність надання певної заяви та документів для отримання відповідного допуску.

Таким чином, саме безпідставне затягування відповідачем строку надання відповідної заяви та документів або надання їх з недоліками призвело до того, що такі дозволи/допуски були надані замовником не одразу.

Отже, за твердженням представника позивача, в даному випадку відповідач намагається ввести суд в оману та перекласти свою провину на позивача, що не відповідає фактичним договірним умовам та не підлягає для її прийняття при розгляді справи по суті.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо про відсутність підстав для зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (замовник) і Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (виконавець) було укладено договір про закупівлю послуг № (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати «Послуги з технічного огляду та випробувань (діагностування переходів газопроводів через водні перешкоди (без водолазного обстеження))» (далі - послуги), а замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору технічні вимоги до надання послуг, включаючи якісні та кількісні характеристики, а також перелік об`єктів (далі - об`єкт(и), на яких надаються послуги (місце надання послуг), наведені в додатку 1 до договору.

Згідно п. 1.3 договору вартість послуг наведена в прейскуранті вартості послуг з технічного огляду та випробовувань (діагностування переходів газопроводів через водні перешкоди (без водолазного обстеження]) (додаток 2 до договору)).

Результатом надання послуг за договором є технічний звіт виконаний згідно з вимогами додатку 1 до договору (пункт 1.4 договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.2 договору в редакції додаткової угоди від 14.09.2023 року №3, ціна договору становить 26 515 868,40 грн з ПДВ, в тому числі ПДВ (20%) - 4 419 311,40 грн. Ціна договору може бути змінена за згодою сторін. Ціна договору визначена із врахуванням всіх податків і зборів, передбачених законодавством України, та вартості всіх витрат, пов`язаних з виконанням договору. Якщо для виконання договору необхідно здійснити витрати, обов`язок по сплаті яких прямо не покладений на замовника, такі витрати покладаються на виконавця.

Згідно п. 3.1 договору оплата послуг за договором проводиться поетапно, за фактом надання послуг, на підставі підписаного уповноваженими представниками сторін акта наданих послуг за етапом 1 та акта наданих послуг за етапом 2 для кожного з об`єктів діагностування:

- оплата після прийняття замовником послуг за етапом 1 - «Підготовчі роботи, польові роботи, надання звіту з польових робіт» становить 60% вартості послуг;

- оплата після прийняття замовником послуг за етапом 2 - «Складання Технічного звіту» становить 40% вартості послуг.

Оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в розділі 17 договору, не раніше 20 (двадцяти) календарних днів та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акта наданих послуг (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору передбачені договором послуги виконавець надає етапами на об`єктах, перелік яких наведений в додатку 1 до договору:

- етап 1 послуг - «Підготовчі роботи, польові роботи, надання звіту з польових робіт»; етап 2 послуг - «Складання Технічного звіту».

Сторони у тижневий термін після підписання договору визначають осіб, які уповноважені представляти їх інтереси при виконанні цього договору. В подальшому, при заміні цих осіб, сторони письмово одна одну протягом 3 робочих днів з дня такої заміни з наданням належним чином завірених копій відповідних документів (п. 4.2 договору).

Згідно п. 4.3 договору граничні дати надання послуг виконавцем за кожним підводним переходом згідно з етапом 1 (приймання послуг замовником) наведені в додатку А до додатка 1; фактичні дати надання послуг на об`єктах погоджуються замовником та виконавцем в робочому порядку, враховуючи вимоги додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 4.4 договору виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

Граничний термін надання усіх послуг за договором - до 31.12.2024 року (п. 4.5 договору в редакції додаткової угоди від 14.09.2023 року №3).

Згідно п. 4.6 договору перед початком надання послуг на об`єктах замовника виконавець повинен отримати у замовника допуск на об`єкти у порядку, визначеному у додатку 1 до договору; замовник допускає виконавця в місце надання послуг шляхом надіслання листа на адресу виконавця, зазначену в розділі 17 договору, та/або електронну адресу виконавця, вказану в пункті 16.13 договору.

Передбачені договором послуги виконавець надає з використанням своїх матеріалів, а також свого обладнання; умови надання послуг за етапом 1 та етапом 2 викладені в додатку 1 до договору (п. 4.7 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору підставою для підписання замовником актів наданих послуг є приймання замовником: за етапом 1 - звіту з польових робіт, за кожним з об`єктів діагностування, який надсилається виконавцем на адресу замовника офіційним листом; за етапом 2 - технічного звіту за кожним з об`єктів діагностування, який надсилається виконавцем на адресу замовника офіційним листом.

Згідно п. 7.1 договору виконавець відповідає перед замовником за якість наданих послуг та їх відповідність вимогам, встановленим національними стандартами, іншими нормативними документами та умовам договору.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 9.1 договору).

За порушення граничних термінів надання послуг за кожним об`єктом, наведених у додатку А до додатку 1, або термінів, визначених з урахуванням вимог пунктів 4.4 і 4.5 договору, виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, за якими допущено прострочення надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості ненаданих у строк послуг (п. 9.2 договору).

Згідно п. 12.1 договору в редакції додаткової угоди від 14.09.2023 року №3 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 року (включно); в частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Так, враховуючи умови договору, останній є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому ст. 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто, або ж у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання етапу 1 сторонами було підписано такі акти приймання-передачі наданих послуг: від 17.02.2023 року №2-6265-КДД на суму 482 279,76 грн; від 17.02.2023 року №4-6264-КТЦ на суму 226 200,24 грн; від 17.02.2023 року №4-6264-ЧДД на суму 929 508,48 грн; від 17.03.2023 року №6-6264-КДД на суму 746 179,20 грн; від 20.03.2023 року №5-6264-КТЦ на суму 261 930,96 грн; від 20.03.2023 року №6-6264-КТЦ на суму 137 106,72 грн; від 21.03.2023 року №5-6264-ЧДД на суму 354 530,88 грн; від 21.03.2023 року №6-6264-ЧДД на суму 340 935,84 грн; від 29.03.2023 року №8-6264-КТЦ на суму 220 612,32 грн; від 30.03.2023 року №7-6264-ЧДД на суму 512 140,32 грн.

Додатком А до додатку 1 до договору передбачені граничні терміни надання послуг за кожним з об`єктів.

Разом з тим, за умовами п. 4.4 договору виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, враховуючи вказаний пункт договору відповідач мав надати технічні звіти за результатами діагностування за кожним з об`єктів, перелічених в актах приймання-передачі наданих послуг, у такі строки:

- за актами від 17.02.2023 року №2-6265-КДД, №4-6264-КТЦ і №4-6264-ЧДД до 18.04.2023 року включно, фактично передані 28.04.2023 року листом Товариства від 28.04.2023 року №1009ВИХ-23-330, прострочка склала 10 днів;

- за актом від 17.03.2023 року №6-6264-КДД до 16.05.2023 року включно, фактично передані 16.06.2023 листом Товариства від 16.06.2023 року №1009ВИХ-23-486, прострочка склала 31 день;

- за актом від 20.03.2023 року №5-6264-КТЦ до 19.05.2023 року включно, фактично передані листом від 23.05.2023 року №1009ВИХ-23-406, прострочка склала 4 дні, листом від 26.05.2023 року №1009ВИХ-23-419, прострочка склала 7 днів, листом від 06.06.2023 року №1009ВИХ-23-459, прострочка склала 18 днів;

- за актом від 20.03.2023 №6-6264-КТЦ до 19.05.2023 року включно, фактично передані 26.05.2023 року листом від 26.05.2023 року №1009ВИХ-23-419, прострочка склала 7 днів;

- за актом від 21.03.2023 року №5-6264-ЧДД до 22.05.2023 року включно (оскільки 20.05.2023 року і 21.05.2023 року вихідні дні), фактично передані 23.05.2023 року листом від 23.05.2023 року №1009ВИХ-23-406, прострочка склала 1 день;

- за актом від 21.03.2023 року №6-6264-ЧДД до 22.05.2023 року включно (оскільки 20.05.2023 року і 21.05.2023 року вихідні дні), фактично передані 06.06.2023 року листом від 06.06.2023 року №1009ВИХ-23-457, прострочка склала 12 днів;

- за актом від 29.03.2023 року №8-6264-КТЦ до 29.05.2023 року включно (оскільки 28.05.2023 року вихідний день), фактично передані листом від 26.05.2023 року №1009ВИХ-23-419, прострочка не відбулася, листом від 06.06.2023 року №1009ВИХ-23-459, прострочка склала 8 днів;

- за актом від 30.03.2023 року №7-6264-ЧДД до 29.05.2023 року включно, фактично передані 20.06.2023 року листом від 20.06.2023 року №1009ВИХ-23-492, прострочка склала 22 дні.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем було порушено строки надання позивачу технічних звітів, які визначені п. 4.4 договору.

Щодо твердження скаржника, що останній надав позивачу послуги, в порядку та у строки визначені договором, оскільки, сторони за взаємною згодою погодили та встановили до 31.12.2024 року граничний термін надання усіх послуг по договору, колегія суддів відзначає наступне.

Так, додатком А до додатку 1 до договору передбачені граничні терміни надання послуг за кожним з об`єктів.

Відповідно до пункту 4.5 договору (в редакції додаткової угоди від 14.09.2023 року №3) граничний термін надання усіх послуг за договором встановлений до 31.12.2024 року.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, за умовами п. 4.4 договору виконавець протягом 60-ти календарних днів з дати підписання замовником акта наданих послуг за етапом 1 формує та офіційним листом передає замовнику технічний звіт за результатами діагностування за кожним з об`єктів, виконаний відповідно до додатку 1.

Натомість відповідачем вказаних строків не дотримано, у зв`язку з яким допущено прострочення надання позивачу технічних звітів.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що матеріали справи свідчать про невчасне виконання позивачем зобов`язань за договором, зокрема в частині надання дозволів на виконання послуг в охоронній зоні, а також в порушення вимог п. 6.1.3 договору замовником не своєчасно та не в повному обсязі надано технічну документацію необхідну для складання відповідних звітів, що свідчить про відсутність підстави для нарахування пені та штрафу з етапом №2, оскільки матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження зазначених обставин.

Водночас, колегія суддів відзначає, що у позивача відсутні будь-які претензії щодо строків надання послуг в охоронній зоні, такі послуги надані в межах визначених додатком А до додатку 1 до договору граничних термінів.

Разом з цим, твердження скаржника, що суд першої інстанції не вірно застосував положення умов договору, колегія суддів не визнає переконливими доводами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 9.2 договору, зокрема, за порушення граничних термінів надання послуг за кожним об`єктом, наведених у додатку А до додатку 1, або термінів, визначених з урахуванням вимог пунктів 4.4 і 4.5 договору, виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, за якими допущено прострочення надання, за кожний день прострочення.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням умов п.п. 4.4 і 4.5 договору пеня підлягає до стягнення частково в сумі 31741,17 грн.

За прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості ненаданих у строк послуг. (п. 9.2 договору).

Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу позивача, дійшла висновку, що останній є арифметично вірним, а тому стягненню з відповідача підлягає 34 821,70 грн штрафу

Щодо твердження скаржника про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, колегія суддів відзначає наступне.

Так, клопотання відповідача про зменшення розмір штрафних санкцій, зокрема, було обґрунтоване запровадженням на території України воєнного стану та наявністю у контрагентів заборгованості перед Товариством, а також наявністю у відповідача збитків за 2022 рік на загальну суму 305 680 000 грн, що свідчить про скрутний фінансовий стан відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Як вказано судом вище, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені та штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення штрафних санкцій, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку договір укладено під час дії воєнного стану, що вказує на обізнаність сторін з ризиками, які можуть виникнути під час виконання договору.

Доказів скрутного фінансового становище підприємства сторона відповідача на подала (наприклад, відсутній фінансовий звіт підприємства за 2022, 2023 рік, витяг з банківських рахунків про рух коштів тощо).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що нараховані суми пені та штрафу не є значними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі №6-473цс16, колегія суддів суду зазначає, що посилання на постанови Вищого господарського суду України не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України, не визначено ст. 254 Господарського процесуального кодексу України як підстава апеляційного оскарження судових рішень. Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Схожий за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі № 920/653/18 та від 07.10.2021 року у справі № 922/3447/20.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року у справі № 910/6482/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 року у справі №910/6482/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/6482/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун