ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2026/24

Розглянувши матеріли справи за позовом Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнянської селищної ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

про стягнення 29 549,32 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від прокуратури: Скляр Д.Ю.;

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: Коваленко Ю.О.

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнянської селищної ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 29 549,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.08.2024 відкрито провадження у справі № 911/2026/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.09.2024.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/2026/24 судові засідання неодноразово відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

В ході підготовчого провадження прокурор зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримує. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази. Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.10.2024.

У судовому засіданні 30.10.2024 представник прокуратури зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримує. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази. Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 30.10.2024 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Білоцерківською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», вивчено інформацію Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та матеріали Філії «Білоцерківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», за результатами чого виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони, захисту та раціонального використання лісових ресурсів.

Встановлено, що працівниками лісової охорони ДП «Білоцерківське лісове господарство» 02.06.2022 виявлено факт незаконної порубки 2 дерев породи дуб у кварталі 89 виділ 4 Сухоліського лісництва, що розташоване в адміністративних межах Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області.

За результатами виявлення вищевказаної незаконної рубки працівниками лісової охорони ДП «Білоцерківське лісове господарство» 02.06.2022 складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства.

Відповідно до Розрахунку шкоди, нанесеної державі внаслідок скоєння незаконної порубки у кварталі 89 виділу 4 Сухоліського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство», проведеного провідним інженером з охорони та захисту лісу Хоменком О.Ю. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», розмір збитків становить 29 549,32 грн.

Згідно з інформацією Філії «Білоцерківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» земельна ділянка, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев, відповідно до матеріалів лісовпорядкування (Планшету лісовпорядкування № 7, Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Білоцерківське лісове господарство») перебувала у постійному користуванні ДП «Білоцерківське лісове господарство» та знаходиться на території Рокитнянської територіальної громади Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 943 прийнято рішення про припинення ДП «Білоцерківське лісове господарство» та створення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі ДСГП «Ліси України»), яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Білоцерківське лісове господарство».

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Згідно зі ст. 13 Конституції України, ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Білоцерківською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Рокитнянської селищної ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу подано позов до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 29 549,32 грн. шкоди, нанесеної державі внаслідок скоєння незаконної порубки у кварталі 89 виділу 4 Сухоліського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство».

В ході розгляду спору відповідач проти позову заперечував, зазначив, що надані до відзиву докази у своїй сукупності підтверджують фактичне виконання постійним лісокористувачем покладених на нього обов`язків щодо охорони лісових насаджень від незаконної вирубки та доводять, що у діях відповідача відсутня вина у заподіянні шкоди. Заподіювачем шкоди є особа, яка безпосередньо вчинила незаконну рубку. Сам факт допущення лісокористувачем незаконної рубки являється іншою обставиною у розумінні правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду 08.05.2018 у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, на які відповідач посилався у відзиві.

Крім того, відповідач зауважує, що виявлення тa запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема, навколишнього природного середовища здійснюється уповноваженими законом органами в порядку державного нагляду (контролю), що здійснюється шляхом вжиття планових та позапланових заходів у формі перевірок, обстежень тощо (ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

Відповідно до положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 275 від 19.04.2017, спеціальним органом, яким може бути зафіксоване неналежне виконання обов`язків з охорони лісів від незаконних рубок, являється Державна екологічна інспекція України Столичного округу.

Тому, єдиним належним доказом здійснення чи нездійснення лісової охорони, являється акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю). Однак, вказаний акт у матеріалах справи відсутній.

Натомість, Білоцерківська окружна прокуратура не наділена повноваженнями проведення перевірок, а тому не може стверджувати про порушення законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в частині охорони лісів.

Відповідач зауважив, що в наведених прокуратурою в якості судової практики справах порушення постійних лісокористувачів виявлені та належним чином зафіксовані спеціально уповноваженим органом Держекоінспекцією під час перевірок.

З матеріалів справи вбачається, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, не проводила перевірку (у тому числі документальну) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю зі складенням відповідно до законодавства акту за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції та не надавала обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

За доводами прокурора факт порушення законодавства та сума шкоди спричинена неправомірною рубкою дерев на суму 29549,32 грн. підтверджується актом № 1 огляду місця вчинення лісопорушення від 02.06.2022, проведеного провідним інженером з охорони та захисту лісу ОСОБА_1 за участю лісничого Сухоліського лісництва Холодного Д.С. у кварталі 89 виділі 4 Сухоліського лісництва.

Прокурор зазначає, що установлення факту здійснення вирубки лісових насаджень на земельних ділянках, які передані у постійне користування лісогосподарських підприємств, у випадку не встановлення осіб, якими здійснено незаконну рубку таких насаджень, свідчить про неналежне виконання відповідним суб`єктом господарювання взятих на себе зобов`язань щодо забезпечення охорони лісових насаджень від незаконної їх вирубки.

Однак, як зазначає відповідач, у даному випадку особу, яка вчинила незаконну порубку 2 дерев породи дуб у кварталі 89 виділу 4 Сухоліського лісництва встановлено та засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 20.10.2022 за наслідками розслідування кримінальної справи №0000273 від 01.02.2022 з того ж факту порушення, що і заявлено позов до відповідача.

Прокуратурою у відповіді на відзив заперечувався той факт, що заявлена у справі шкода у сумі 29 549,32 грн., нанесеної державі внаслідок скоєння незаконної порубки у кварталі 89 виділу 4 Сухоліського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство» пов`язана з обставинами розслідування у кримінальній справі №0000273 від 01.02.2022 та вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 20.10.2022.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом досліджено та встановлено наступні обставини.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2022 ОСОБА_2 затримано на місці вчинення злочину, у кварталі 89, виділі 4 Сухоліського лісництва. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР.

Після цього, 18.02.2022 дізнавачем СД відділення поліції № 1 Білоцерківського відділу поліції Головного управління поліції в Київській області Семенютою С.В. проведено огляд місця події, який в подальшому старшим слідчим відділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП Авраменком Р.С. направлено як додаток до листа № 1190/109/1011/02-22 від 02.06.2022 до ДП «Білоцерківський лісгосп» для розрахунку завданої злочином шкоди.

На підставі вказаного листа здійснено огляд місця лісопорушення провідним інженером з охорони та захисту лісу ОСОБА_1 та складено акт № 1 від 02.06.2022. Відповідно до складеного акту здійснено розрахунок завданого злочином збитку, про що свідчить лист Директора ДП «Білоцерківський лісгосп» Вітряка А.В. №331 від 02.06.2022.

Наведене свідчить, що акт № 1 від 02.06.2022 складався провідним інженером з охорони та захисту лісу ОСОБА_1 не в момент виявлення порушення, а на підставі листа-повідомлення старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП Авраменком Р.С. № 1190/109/1011/02-22 від 02.06.2022 для розрахунку шкоди для цілей кримінального провадження.

Щодо тверджень прокуратури про неспівпадіння діаметрів дерев, судом досліджено та встановлено, що у доказах, наданих на обґрунтування позову, йдеться про незаконну порубку двох дерев породи «Дуб», одне з яких сухостій з діаметрами пня 53,5 см та сироростуче 63 см. Висновком експерта №1237/22-23 від 22.06.2022 за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000273 також описуються два дерева породи «Дуб»: одне дерево «Дуб» сухостійний, діаметр пня 65х42 см, а інше дерево «Дуб» сироростучий з розмірами пня 70х56 см. Відповідно до примітки 4 додатку 1 Такс для обчислення розміру школи, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту розрахунку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. № 665, розмір шкоди становить середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра пня, відповідно у даному випадку (65 см + 24 см): 2 = 53,5 см та (70 см + 56 см): 2 = 63 см. Аналогічні діаметри пня при розрахунку шкоди наведено в таблиці на сторінці 4 висновку експерта №1237/22-23 від 22.06.2022 за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні N0000273.

Таким чином, всі обставини вчинення лісопорушення (час, місце, діаметр пнів, сума завданої шкоди), зазначені у позові, збігаються з обставинами вчинення злочину, згідно матеріалів кримінального провадження N0000273 від 01.02.2022, за вчинення якого ОСОБА_2 засуджено до кримінальної відповідальності.

Обставини незаконної порубки лісу, описані позивачем у позовній заяві повністю збігаються з обставинами злочину, за яким ОСОБА_2 засуджено до кримінальної відповідальності. В подальшому, рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у справі 375/466/23 від 30.05.2023 позовні вимоги Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави до засудженого ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволено.

Наведені обставини свідчать про те, що шкода у сумі 29 549,32 грн., нанесена державі внаслідок скоєння незаконної порубки у кварталі 89 виділу 4 Сухоліського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство» відшкодована державі безпосередньо особою, яка вчинила порушення.

Як правильно стверджує прокуратура, установлення факту здійснення вирубки лісових насаджень на земельних ділянках, які передані у постійне користування лісогосподарських підприємств, у випадку не встановлення осіб, якими здійснено незаконну рубку таких насаджень, свідчить про неналежне виконання відповідним суб`єктом господарювання взятих на себе зобов`язань щодо забезпечення охорони лісових насаджень від незаконної їх вирубки.

Однак, у випадку встановлення особи, якою здійснено незаконну рубку насаджень та відшкодування нею шкоди, виключає підстави для покладення повторного відшкодування тієї ж шкоди на лісогосподарське підприємство.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною першою статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення екологічного законодавства, здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів, правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності.

Відповідно до ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

За змістом пункту 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Однак, прокуратурою у позові не обґрунтовано які порушення допущено саме відповідачем, зокрема, які заходи не вжиті, які норми порушені, в чому виразилась винна (умисна чи недбала) поведінка саме відповідача, що призвело до заподіяння шкоди.

Прокуратура зазначає, що відповідач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки. Однак, не зазначає які саме заходи мали бути, але не вжиті відповідачем і які вимоги законодавства та функціональних обов`язків не виконані, що призвело до незаконної вирубки лісу.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Згідно зі статтею 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Таким чином, чинне законодавство передбачає різні види відповідальності за порушення лісового законодавства, серед яких відшкодування шкоди в першу чергу стосується безпосередньо заподіювача шкоди.

Суд зазначає, що з огляду на сутність такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, що має в першу чергу компенсаційний характер, шкода підлягає відшкодуванню разово. При цьому, такий вид відповідальності покладається на постійних лісокористувачів, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, у разі невстановлення особи, яка здійснила незаконну рубку. В такому разі постійний лісокористувач здійснює відшкодування шкоди і набуває права регресу до винної особи. Наведене не виключає притягнення постійного лісокористувача до інших видів відповідальності в межах посадового функціоналу. Шкода ж, як вид відповідальності вичерпується відшкодування. Одночасне стягнення шкоди з відповідача та особи, яка здійснила вирубку, є подвійним стягненням шкоди, що чинним законодавством не передбачено.

Крім того, нормативні документи, на які посилається прокуратура, передбачають відповідальність постійних лісокористувачів за нездійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів та об`єктів тваринного світу: здійснення державного контролю за додержанням вимог лісового та мисливського законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства, тощо. При цьому, відповідальності постійних лісокористувачів саме за факти вирубки лісу чинне законодавство не передбачає. Твердження що цивільно-правову відповідальність перед державою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами, не передбачає подвійного відшкодування шкоди, таке відшкодування має субсидіарний характер, де кінцевий обов`язок відшкодування шкоди покладається на особу, яка здійснила незаконну вирубку.

Враховуючи, що винну особу встановлено в межах кримінального переслідування, притягнуто до кримінальної та цивільно-правової відповідальності, тобто шкоду компенсовано, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо повторного відшкодування вже компенсованої шкоди. Таким чином, позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені, відповідачем спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.11.2024

Суддя Т.П. Карпечкін