ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2024 р. м. Житомир Справа № 906/919/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Костюкович В.М., довіреність від 31.10.2024;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ

про стягнення 2112466,00 грн

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ про стягнення 2112466,00 грн, з яких 2100813,94 грн основного боргу, 10446,67 грн пені та 1205,39 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань зі своєчасної та повної оплати вартості послуг з розподілу природного газу, наданих у липні 2024 року (а.с.1-6).

Ухвалою суду від 03.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.09.2024.

19.09.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 19.09.2024, згідно з яким останній просив закрити провадження у справі в частині вимоги про стягнення 2100813,94 грн основного боргу у зв`язку з його сплатою 12.09.2024 у повному обсязі. Також відповідач просив зменшити розмір нарахованої пені на 95% та відмовити у стягненні 3% річних у повному обсязі з огляду на повне погашення суми боргу до початку розгляду справи по суті та незначні періоди прострочення; дотримання підприємством меморандумів та чинного законодавства, що стало причиною накопичення невідшкодованої різниці між затвердженими тарифами і фактичними витратами, що є об`єктивною причиною прострочених платежів; воєнний стан та військова агресія, які стали причиною форс-мажорних обставин; борги населення - споживачі накопичили та вчасно не сплачують за надані послуги з теплопостачання, особливо ті, хто виїхали за межі міста та країни (евакуювалися) та досі не повернулись; збитковість підприємства, загальна сума збитків з урахуванням першого півріччя 2024 року складає 123090000,00 грн (а.с.86-192).

20.09.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 20.09.2024, у якій останній просив закрити провадження у справі в частині вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 2100813,94 грн за відсутністю предмета спору; продовжити розгляд справи в частині вимог про стягнення 10446,67 грн пені та 1205,39 грн 3% річних, а також судових витрат; відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені на 95%, оскільки розмір заявленої до стягнення пені складає лише 0,49% від розміру заборгованості і є співмірним (адекватним) з періодом прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань (зокрема, зобов`язання з оплати вартості послуг, наданих у липні 2024 року, мали бути у повному обсязі виконані ще до 10.08.2024) та розміром несплаченої у цей період заборгованості, у зв`язку з чим правові підстави для застосування ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України відсутні. Якщо відповідач буде порушувати свої зобов`язання і не нестиме ризик негативних наслідків, зокрема у вигляді неустойки, це призведе до погіршення фінансового становища позивача, який є оператором газорозподільної системи, відноситься до підприємств критичної інфраструктури, а також є тарифним підприємством, а зменшення пені на 95% фактично нівелюватиме значення пені як виду цивільної відповідальності за порушення зобов`язання та сприятиме допущенню відповідачем нових порушень умов укладеного договору, і не забезпечить балансу інтересів сторін (а.с.193-201).

Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Ухвалою суду від 20.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/919/24 до судового розгляду по суті на 18.11 2024.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, при цьому через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без його участі від 15.11.2024; просив врахувати відзив від 19.09.2024, у якому відповідачем заявлено про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 2100813,94 грн, зменшення розміру нарахованої пені на 95% та відмову у стягненні 3% річних у повному обсязі; зазначив, що обов`язки з відшкодування різниці в тарифах наразі державою не здійснено (а.с.204-207).

Представник позивача підтвердив оплату відповідачем суми основного боргу у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні клопотань відповідача про зменшення розміру пені на 95% та відмову у стягненні 3% річних з підстав, викладених у відповіді на відзив, та задовольнити позов в цій частині.

18.11.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та відповідає за безаварійну (безперебійну) роботу газорозподільної системи у межах Житомирської області та частини Вінницької області (Вінницький район: село Бухни; село Морозівка; Хмільницький район: село Махаринці) (а.с.14-32).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2023 між Житомирською філією ТОВ "Газорозподільні мережі України" (оператор ГРМ) та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ТЕПЛОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ (споживач) укладено Типовий договір розподілу природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, шляхом підписання заяви-приєднання №4D00HT023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (далі договір) (а.с.37, 7 на звороті-13).

Також між сторонами складено акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток 4 до договору розподілу природного газу) щодо 34 об`єктів відповідача, які приєднані та забезпечені цілодобовим доступом до газорозподільної системи, розташовані за адресами: м. Коростень, вул. 1 Травня, 35-б; м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 6; м. Коростень, вул. Б.Хмельницького, 18-б; м. Коростень, вул. Гастело, 22-в; м. Коростень, вул. Героїв Небесної Сотні, 12-г; м. Коростень, вул. Горького, 80-а; м. Коростень, вул. Григорія Сковороди, 24-в; м. Коростень, вул. Грушевського, 52-д; м. Коростень, вул. Грушевського, 68-б; м. Коростень, вул. Древлянська, 20-а; м. Коростень, вул. Зв`язківців, 7-в; м. Коростень, вул. Каштанова, 15-а; м. Коростень, вул. Київська, 1-а; м. Коростень, вул. Коротуна, 4; м. Коростень, вул. Коцюбинського, 42-в; м. Коростень, вул. Мельника, 5-а; м. Коростень, вул. Ольгинська, 4-ж; м. Коростень, вул. Пашинська, 6-г; м. Коростень, вул. Селезньова, 101; м. Коростень, вул. Сергія Кемського, 3-в; м. Коростень, вул. Сергія Кемського, 69-ж; м. Коростень, вул. Сосновського, 10-б; м. Коростень, вул. Сосновського, 25-м; м. Коростень, вул. Сосновського, 72-в; м. Коростень, вул. Черемушки, 34-А; м. Коростень, вул. Черемушки, 61-а; м. Коростень, вул. Шевченка, 46-б; м. Коростень, вул. Шевченка, 8-а; м. Коростень, вул. Шевченка, 86-д; м. Коростень, вул. Ш.Алейхема, 43; м. Коростень, вул. Грушевського, 3-б; м. Коростень, вул. Проліскова, 88; м. Коростень, вул. Б.Хмельницького, 14; с. Бехи, вул. Романа Козаренка, 22-ж (а.с.37 на звороті 71).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу системою з метою фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу системою з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494 (п.1.2 Договору).

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3 договору).

За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ (п.п.2.1 - 2.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 договору).

Згідно з п.6.3 договору, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність, виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.6.4 договору).

Пунктом 6.6 договору визначено, зокрема те, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.8 договору).

Згідно з п.7.1, Оператор ГРМ зобов`язується, зокрема, забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та передачу належних споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання споживачем вимог цього договору.

У свою чергу споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.7.4 договору).

Відповідно до п.п.8.1, 8.2 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Згідно з п.12.1 договору, цей договір укладається на невизначений строк.

У період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року відповідачем було спожито сумарно 12357100,72 м.куб. газу, про що свідчать акти приймання-передачі природного газу: №ЖТП0089516 від 31.10.2022, №ЖТП0091011 від 30.11.2022, №ЖТП0092862 від 31.12.2022, №ЖТП0094004 від 31.01.2023, №ЖТП0096134 від 28.02.2023, №ЖТП0097946 від 31.03.2023, №ЖТП0099293 від 30.04.2023 (а.с.72-78).

При цьому для кожного з об`єктів відповідача за адресами: м.Коростень, вул.Героїв Небесної Сотні, 12-Г та м. Коростень, вул. Сергія Кемського, 69-ж було додатково враховано обсяг мінімального розміру річної замовленої потужності, згідно з вимогами п.2 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем, якими передбачено, що з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: ... 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

З урахуванням викладеного, обсяг річної замовленої потужності на 2024 рік КП теплозабезпечення був розрахований у розмірі 12357728,72 м.куб. (а.с.79).

Відповідно до постанови НКРЕКП №1944 від 30.12.2022 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП №1598 від 31.08.2023), для Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" тариф на послуги розподілу природного газу визначено у розмірі 1,70 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ) (а.с.32 на звороті - 36).

За розрахунком місячної вартості послуг з розподілу природного газу на 2024 рік, вартість послуги з розподілу природного газу за липень 2024 року (за 1029810,75 куб.м.) становить 2100813,94 грн з ПДВ (а.с.79).

Так, позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу у липні 2024 року на суму 2100813,94 грн, про що свідчить акт про надані послуги №15700 від 31.07.2024, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками їх юридичних осіб (а.с.80-81).

Однак відповідач повну та своєчасну оплату за надані послуги не здійснив, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив позивачу суму боргу за надані послуги з розподілу природного газу у липні 2024 року у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №5 (внутрішній номер 367942496) від 12.09.2024 на суму 2100813,94 грн та слідує з довідки позивача щодо стану розрахунків з відповідачем від 19.09.2024 (а.с.109, 200).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За приписами ч.ч.1, 2, 6 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч.2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до ч.1 cт.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (ст.1 Закону України "Про ринок природного газу").

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначаються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494.

Згідно з п.4 гл.1 розд.І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Пунктом 3 гл.3 розд.І Кодексу ГРМ передбачено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Отже з моменту укладення між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, Оператором ГРМ здійснюється надання споживачу послуг з розподілу природного газу.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача (п.2 гл.5 розд.VI Кодексу газорозподільних систем).

Пунктом 10 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Відповідно до п.1 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно з п.2 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем, Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів). Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність сумарно по всіх його об`єктах, величина перевищення має бути сплачена споживачем за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.

У випадку, якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.

У матеріалах справи немає доказів того, що між сторонами існують розбіжності в частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого природного газу.

Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (п.6 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно до п.7 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем, оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст.193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.2 ст.193 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.530 ГПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено і сторонами не заперечено, що позивачем у липні 2024 року було надано послуги з розподілу природного газу на загальну суму 2100813,94 грн, які відповідачем прийнято, однак всупереч умовам договору та вищенаведеним нормам чинного законодавства, не сплачено у встановлений строк та у повному обсязі.

Як вже зазначалось вище, оплату послуг було здійснено відповідачем 12.09.2024, тобто після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене та відсутність станом на дату розгляду справи по суті заборгованості відповідача перед позивачем з оплати за надані у липні 2024 року послуги з розподілу природного газу у розмірі 2100813,94 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Разом із тим, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Суд зауважує, що у даному випадку інфляційні втрати позивачем не заявлялись, а нарахування 3% річних у розмірі 1205,39 грн за період з 13.08.2024 до 19.08.2024 на прострочену суму боргу 2100813,94 грн є незначними. Положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на які посилається відповідач у відзиві, не застосовується до спірних правовідносин, оскільки укладений між сторонами договір не є договором позики, тому заперечення відповідача щодо стягнення 3% річних суд відхиляє як необґрунтовані.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних (а.с.82), суд дійшов висновку про його правомірність, обґрунтованість та арифметичну вірність, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню у заявленому обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10446,67 грн пені за період з 13.08.2024 до 19.08.2024 суд зазначає таке.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Пунктом 8.2 договору розподілу природного газу передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені (а.с.81 на звороті), суд дійшов висновку про його арифметичну вірність.

Водночас суд враховує, що за ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч.3 ст.551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.03.2024 у справі №917/612/23.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18 від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Приймаючи до уваги обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та докази, надані в їх обґрунтування (а.с.90-192), враховуючи погашення відповідачем заборгованості у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50% до 5223,34 грн. У розрізі зазначеного вище суд вважає за необхідне вказати, що таке зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язання і проявом балансу між інтересами обох сторін, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також виступає способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, закрити провадження у справі №906/919/24 в частині вимоги про стягнення 2100813,94 грн основного боргу, зменшити розмір пені до 5223,34 грн, стягнути з відповідача на користь позивача 5223,34 грн пені та 1205,39 грн 3% річних.

Щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, за подання до господарського суду даного позову в електронній формі позивач сплатив судовий збір у розмірі 25349,59 грн (2112466,00 грн х 1,5% х 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією №559606919 від 30.08.2024 (а.с.7).

Враховуючи висновок суду про закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення основного боргу, позивач має право на повернення з Державного бюджету України 25209,77 грн судового збору, згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі подання відповідного клопотання. Станом на дату ухвалення цього рішення таке клопотання не заявлялось.

Поряд із цим, в силу приписів ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в сумі 139,82 грн, розраховані пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних, покладаються на відповідача. Інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем заявлено не було.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №906/919/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ в частині вимоги про стягнення 2100813,94 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.

3. Зменшити розмір пені до 5223,34 грн.

4. Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ (вул. Шевченка, буд. 8 А, м. Коростень, Житомирська обл., 11500, ідентифікаційний код 31871157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, м. Житомир, Житомирська обл., 10002, ідентифікаційний код 45204957) 5223,34 грн пені, 1205,39 грн 3% річних та 139,82 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.11.24

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2-3 - сторонам (до ел.каб.).