РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2024Справа № 910/12131/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 193 045,44 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Піскунова

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" (далі - позивач, ТОВ СП "НІБУЛОН", замовник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", перевізнк) про стягнення 193 045,44 грн з ПДВ безпідставно отриманих коштів з особового рахунку 8211375 ТОВ СП "НІБУЛОН".

Позовна заява сформована в системі "Електронний суд" та зареєстрована в КП "Діловодство спеціалізованого суду" 02.10.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12131/24, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/12131/24.

08.10.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" клопотання про долучення документів.

16.10.2024 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" заяву про вступ у справу як представника.

17.10.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" клопотання про долучення документів.

22.10.2024 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано в КП "Діловодство спеціалізованого суду" відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, посилаючись на те, що накопичувальна картка підписана представником позивача без будь-яких зауважень та заперечень, що згідно з Правилами перевезення вантажів надало Залізниці законне право списати вказані кошти з особового рахунку позивача.

23.10.2024 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" заяву про застосування позовної давності.

25.10.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" відповідь на відзив на позовну заяву з викладеними у ній поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

25.10.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

12.10.2024 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано в КП "Діловодство спеціалізованого суду" заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 поновлено Акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"строк на подання заперечень на відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив долучено до матеріалів справи.

20.11.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суду" заперечення з процесуальних питань.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

25.02.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" оприлюднило Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом Договору є організація та здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника (далі - Послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Договір з урахуванням змін до нього оприлюднюється Перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (КЕП), що передбачено п. 1.6 Договору.

Згідно з п. 1.7, Договір укладається шляхом надання Перевізником пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти Договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами Договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "НІБУЛОН" подано Заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020 (дата підписання 26.06.2020)

Пунктом 1.9 Договору визначено, що перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє другій стороні у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП (кваліфікованого електронного підпису) про дату укладення договору, присвоєння Замовнику коду Замовника як платника, коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Код платника є номером Договору із Замовником.

Відповідно до п. 1.10 Договору, договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору.

Відповідачем направлено позивачу повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020 та присвоєно Замовнику коди: 1. відправника / одержувача: 8496; 2. платника 8211375 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

Договір є публічним договором, за яким перевізник взяв на себе обов`язок здійснювати надання послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до пунктів 9.3 та 9.4 Договору та законодавства (пункт 1.5 Договору).

26.03.2024 АТ "Укрзалізниця" було оприлюднено нову редакцію Договору про надання послуг перевезення вантажів, яка введена в дію 01.04.2024.

Відповідно до п. 1.3 Договору, визначення вживається в Договорі у такому значенні: маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення Замовником, який відповідає установленій Перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.

Згідно з п. 1.4 Договору, надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Пунктом 14.1 Договору передбачено, що у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Відповідно до п.1 Додатку № 1-4 до Договору (Умови організації накопичення вагонів) (далі - Додаток), на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).

Відповідно до п.2 Додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

29.10.2022 відповідно до залізничних накладних № 41796731 та № 41796749 зі станції Рауховка на станцію Черноморск-Порт Одеської залізниці відправлено маршрутний потяг № 102815 з вантажем "пшениця насипом" з Відомістю вагонів ідентифікація відправки в кількості 50 вагонів.

Відповідно до п.9 Додатку № 1-4 Договору за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:

- плату за вільним тарифом Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п.9.1);

- за затримку вагонів замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п.9.2);

- за затримку власних вагонів перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору (п.9.3).

Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.

Відповідно до п.10 Додатку нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги.

АТ "Українська залізниця" були сформовані Відомості плати за користування вагонами №29100031 на суму 273 558,50 грн без ПДВ.

Крім того, 01.11.2022 відповідачем була складена Накопичувальна картка № 01110039 зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) (форма ФДУ-92), згідно якої ТОВ СП "НІБУЛОН" було нараховано:

- збір за зберігання вантажів (код/підкод платежу 190/001; найменування та номер документа ГУ-23 № 73, № 75, № 74) на суму 160 871,20 грн без ПДВ;

- інші послуги: організація, перевезення і накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001; найменування та номер документа ГУ-23 № 73, № 75, № 74) на суму 23 106,72 грн без ПДВ.

Відповідно до пунктів 4.1 і 4.2 Договору розрахунки за Договором здійснюються через Філію Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень залізниці. Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розділі 14 Договору. Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особистий рахунок замовника.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що по мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень тощо; пені. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору. У виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована пеня.

Відповідно даних філії Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень АТ "Укрзалізниця" (перелік № 20221104 від 04.11.2022) з рахунку ТОВ СП "НІБУЛОН" була списана оплата за Накопичувальною карткою № 01110039 від 01.11.2022:

- збір за зберігання у вагонах (у т.ч. у контейнерах) при перевезенні експо (код/підкод платежу 190/1) на суму 160 871,20 грн без ПДВ (193 045,44 грн з ПДВ)

- організацію перевезень накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/1) на суму 23 106,72 грн без ПДВ (27 8283,06 грн з ПДВ).

Як зазначає позивач, за результатом проведеної перевірки розрахунків Службою залізничного транспорту ТОВ СП "НІБУЛОН", було виявлено безпідставно нараховані та отримані AT "Українська залізниця" з особового рахунку 8211375 - 193 045,44 грн з ПДВ, як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу (Додаток № 1-4 до Договору).

26.09.2024 позивач надіслав AT "Українська залізниця" вимогу (претензію) № 7633/3-24/27, в якій просив повернути безпідставно отримані відповідачем з особового рахунку ТОВ СП "НІБУЛОН" кошти на загальну суму 193 045,44 грн. Однак, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 193 045,44 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог про стягнення коштів у повному обсязі, зазначивши, що на початку виникнення спірних правовідносин, ще у 2021 році позивач підписував складені Залізницею накопичувальні картки із зауваженнями, що свідчило про категоричну незгоду позивача та унеможливлювало списання відповідних коштів Залізницею. Проте оскільки накопичувальна картка № 01110039 підписана представником вантажовідправника без заперечень, то це свідчить про його згоду на списання Залізницею відповідних коштів з його особового рахунку, що свідчить, що позивач поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав про те, що АТ "Українська залізниця" безпідставно нарахувала та стягнула кошти з особового рахунку ТОВ СП "НІБУЛОН" у розмірі 193 045,44 грн з ПДВ за зберігання вантажу на підставі п.9 Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644. Відповідно до п. 3 Договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема: Додаток № 1-4 до Договору Умови організації накопичення вагонів, де чітко передбачена плата за послугу з накопичення вагонів, відтак відповідач помилково застосував п.9 Правил зберігання вантажів, оскільки умови спеціального договору мають переважну силу над умовами Договору та загальними правилами перевезення.

Подаючи заперечення на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивачу на момент підписання накопичувальної картки було достеменно відомо про відсутність у нього обов`язку щодо сплати відповідачу збору за зберігання вантажів у вагонах, які знаходяться на коліях загального користування за час, протягом якого здійснюється накопичення таких вагонів для їх подальшого відправлення групами (маршрутами), і за який стягнутий збір за накопичення вагонів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі..

Частина 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. (ч.ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України).

Судом встановлено, що збір за зберігання вантажу нараховано відповідачем на підставі пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила), яким, зокрема, передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до пункту 9 Правил за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Судом враховано, що пункти 8, 9 Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась через договірні відносин між позивачем та відповідачем з накопичення вагонів на коліях залізниці з метою формування маршрутного потягу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах від 01.02.2024 у справі № 915/305/22, від 09.04.2024 у справі № 915/5/23.

Відтак, зважаючи на вимоги пунктів 8 та 9 Правил, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Однак, суд зазначає, що затримка вагонів при їх накопиченні з метою формування маршрутного поїзда у 50 вагонів не може кваліфікуватись як "матеріальна відповідальність", оскільки Договір містить спеціальні умови, які відносяться до "окремих послуг", зокрема, Додаток № 1-4 до Договору умови накопичення вагонів, який є його невід`ємною частиною.

З урахуванням приписів Додатку № 1-4 до Договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів. Відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем Договору.

Таким чином, відповідач, як перевізник, надав позивачу, як замовнику, згідно умов Договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку "маршрутний" та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні у запереченнях на відповідь на відзив.

Таким чином, списані з особового рахунку позивача грошові кошти в сумі 193 045,44 грн, як збір за зберігання вантажу, безпідставно та поза межами Договору.

Приписами частини 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Твердження відповідача про безпідставність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України судом відхилені на підставі правового висновку Верховного Суду, закріпленого у постанові від 01.02.2024 у справі №915/305/22.

При цьому, набуття відповідачем як однією із сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими Договором, виключає застосування до спірних правовідносин норм зобов`язального права, а є підставою для застосування приписів ст. 1212 ЦК України.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи, викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 193 045,44 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю, оскільки зазначена сума грошових коштів безпідставно списана з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами спору Договору, на підставі пункту 9 Правил, які при такому списанні застосовані бути не можуть.

Також відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказує, що позов у даній справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134 і 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, та статті 315 ГК України. Спеціальний строк позовної давності для даної вимоги складає 15 місяців з дня настання події, яка стала підставою для пред`явлення позову, а тому строк позовної давності сплив 01.02.2024, а позов подано 02.10.2024, тобто після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач подав до суду заперечення на вказане клопотання, в якому зазначає, що кошти були списані поза межами Договору перевезення вантажу. Позивач наголошує, що він звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, до якої застосовується загальний строк позовної давності - три роки (стаття 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 257, ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Проте, суд не погоджується з доводами відповідача, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки, як встановлено вище, спірне списання грошових коштів здійснене поза межами укладеного між сторонами спору Договору, а позов поданий в порядку приписів ст. 1212 ЦК України, до яких застосовується загальний строк позовної давності, який позивачем не пропущений.

Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто на день звернення ТОВ СП "НІБУЛОН" до суду з даним позовом останнім строк позовної давності пропущено не було.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Також позивачем зазначено, що такі докази будуть надані в порядку визначеному ГПК України.

Станом на дату розгляду справи по суті, матеріали справи не містять доказів, понесених позивачем інших судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, отже розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з платіжної інструкції №13901 від 02.10.2024 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

3 огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 422,40 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 165, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" (Україна, 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, Каботажний спуск, будинок 1; ) 193 045,44 грн (сто дев`яносто три тисячі сорок п`ять гривень 44 коп.) збору за зберігання вантажу та 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 02.12.2024.

Суддя Оксана ГУМЕГА