ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в и д а ч і с у д о в о г о н а к а з у

м. Чернівці

28 листопада 2024 року Справа № 926/3047/24

Суддя Господарського суду Чернівецької області Швець М.В., розглянувши

заяву стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА"

до боржника: Фізичної особи-підприємця Клодрівської Тамари Сергіївни

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 44628,62 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РОМА" звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Клодрівської Тамари Сергіївни вартості не повернутого обладнання в сумі 34594,62 грн на підставі додаткової угоди від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення обладнання в сумі 10034 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 року заяву про видачу судового наказу вх. № 3047 передано на розгляд судді Швець М.В.

Дослідивши матеріали поданої заяви з додатками, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Частиною першою статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА", суд встановив, що заявником заявлено вимогу про стягнення вартості неповернутого обладнання штрафних санкцій за несвоєчасне повернення обладнання, що не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Так, із заяви ТОВ "РОМА" та доданих до неї документів вбачається, що відповідно до додаткової угоди від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 ТОВ "РОМА" (як постачальник/продавець) встановив у приміщенні бару-магазину за адресою Чернівецька обл., Новоселицький р-н, с. Ширівці, вул. Новоселицька, 1 передав ФОП Клодрівської Т.С. (покупець) на підставі акту приймання-передачі від 30.07.2019 у тимчасове платне користування обладнання, а саме: холодильна шафа ICE STREAM EXTRA LARGE 300р ПП (02442) (F392539) - вартістю 28768,72 грн та холодильник Айс Стрім Львівське (вулич) (1469) одн. (F118337) - вартістю 5824,90 грн. Загальна вартість обладнання з брендовими логотипами ПрАТ «Карлсберг Україна» складає 34594,62 грн.

В обґрунтування підстав для видачі судового наказу заявник зазначив, що боржник не повернув ТОВ "РОМА" обладнання на суму 34594,62 грн у п`ятиденний термін з дня отримання претензії від 18.09.204 про виконання зобов`язання. Згідно вказаної претензії ТОВ "РОМА" вимагає від ФОП Клодрівської Т.С. у п`ятиденний термін до 18.09.2024 року, повернути обладнання ПрАТ Карлсберг Україна або повернути кошти в розмірі 34594,62 грн вартість неповернутого обладнання.

Згідно з пунктом 18 додаткової угоди від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 у випадку припинення дії цієї угоди покупець зобов`язаний вжити всіх заходів для забезпечення невідкладного повернення обладнання постачальнику або власнику. Обладнання повинно бути повернуто покупцем у справному стані, з урахуванням зносу, та прийняте постачальником/власником протягом десяти календарних днів з дати закінчення строку дії договору поставки/купівлі-продажу (у тому числі дострокового) або у строк, який вказано у надісланому постачальником покупцю письмовому повідомленні про відмову від цієї угоди чи договору поставки в цілому в залежності від того, яка подія настане раніше. Протягом вказаного строку покупець зобов`язаний підготувати обладнання для повернення постачальнику/власнику. Обладнання вважається повернутим з моменту відповідного підписання покупцем, постачальником та власником акту повернення обладнання з користування.

Плата за користування обладнанням протягом календарного року включається до ціни продукції, що поставляється постачальником покупцю на підставі договору поставки/купівлі-продажу протягом відповідного календарного року та сплачується відповідно до умов Договору поставки/купівлі-продажу.

Пунктами 18, 21, 22 вищезазначеної додаткової угоди передбачено, що покупець відшкодовує постачальнику вартість ремонту/заміни пошкодженого/втраченого обладнання у випадках порушення правил при доставці/поверненні обладнання або у ході його експлуатації у розмірі компенсаційної вартості обладнання, яка вказується в актах-приймання передачі обладнання або визначається на підставі документів, оформлених власником за даними його обліку (пункт).

Згідно п. 25 даної Додаткової угоди «У випадку порушення Покупцем передбаченого Угодою строку повернення Обладнання Постачальнику, Покупець сплачує відповідно Постачальнику штраф у розмірі 0,5% від компенсаційної вартості не повернутого своєчасно Обладнання за кожен день затримки повернення.»

Боржнику ФОП Колодрібській Т.С. було надано строк для повернення обладнання згідно Претензії від 11.09.2024 до 23.09.2024. Тому, сума штрафу за порушення строку повернення складає 10034,00 грн. (34594,62 * 0,5% = 173,00 грн. Період прострочення грошового зобов`язання з 24.09.2024 по 20.11.2024 = 58 днів. 173*58 = 10034).

Таким чином, за додатковою угодою від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 боржник ФОП Колодрібська Т.С. має два види зобов`язань:

- грошове зі сплати за користування обладнанням, і не грошове з належної експлуатації обладнання та його повернення постачальнику/власнику в нормальному стані за наявності підстав, передбачених угодою.

Як зазначалося вище, відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, заявник подав заяву про видачу судового наказу не про стягнення грошової заборгованості, якою за змістом додаткової угоди від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 є плата за користування обладнанням, а про стягнення збитків, завданих не поверненням переданого у тимчасове користування обладнання.

Стягнення збитків у результаті порушення господарського зобов`язання не є грошовим зобов`язанням у розумінні статтей 509, 524 ЦК України, тобто не є грошовою заборгованістю за договором, про стягнення якої можливо видати судовий наказ на підставі статей 147, 148 ГПК України.

Так, відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під яким розуміються заходи впливу на порушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні або правові наслідки.

Як правило, для задоволення вимоги про відшкодування збитків позивачем має бути доведено всі чотири елементи цивільно-правового правопорушення: завдання шкоди, протиправна поведінка особи, причинний зв`язок між завданою шкодою і діянням особи та вина такої особи.

Отже, вимоги про стягнення компенсаційної вартості не повернутого обладнання хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є заборгованістю за грошовим зобов`язанням, а є однією із форм цивільно-правової відповідальності.

З наведеного суд доходить до висновку, що заявник просить застосувати до боржника наслідки невиконання ним зобов`язання у вигляді відшкодування вартості не повернутого обладнання та штраф за несвоєчасне повернення обладнання, що не є грошовою заборгованістю за додатковою угодою від 30.07.2019 до договору поставки/купівлі-продажу № 12004/18 від 28.11.2017 року.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "РОМА" заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Частиною 2 статті 154 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Приписами частини другої статті 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Встановивши наявність підстав, передбачених пунктом 3, частини 1 статті 152 ГПК України для відмови у видачі судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу заявнику.

Відповідно до частини 2 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 статті 152 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 148 п.п. 3, ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "РОМА" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Клодрівської Тамари Сергіївни заборгованості в сумі 44628,62 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254 256 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя М.В. Швець