РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2024Справа № 910/7482/24
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/7482/24.

За позовом Акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд 4)

До Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 103 421, 70 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» про стягнення 103 427, 63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням умов Договору надання послуг №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 в частині оплати наданих послуг за Актом №20 здачі-приймання послуг від 29.10.2021.

24.06.2024 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 24.06.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

28.06.2024 через відділ канцелярії суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яка 01.07.2024 повторно надійшла через систему "Електронний суд". Суд констатує, що заявами про усунення недоліків позовної, які надійшли до суду 28.06.2024 та 01.07.2024 позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 24.06.24.

08.07.2024 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/7482/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.07.2024 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.07.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

29.07.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач здійснив новий розрахунок ціни позову та на підставі якого просить стягнути з відповідача 103 421, 70 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що провадження у справі відкрито 08.07.2024 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідь на відзив в якій викладене клопотання про зменшення розміру позовних вимог надійшло 29.07.2024, таке клопотання/заява подана в строк визначений частиною 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, позивач скористався наданим йому пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України правом на зменшення позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд приймає заяву та подальший розгляд справи ухвалює здійснювати з урахуванням зменшеної суми позовних вимог.

06.08.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

17.10.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

24.10.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

18.09.2018 між Акціонерним товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», як виконавцем (позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», як замовником (відповідач) укладено договір про надання послуг №181810/48-121-01-18-07081.

06.02.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» № 2896-IX, який визначає правові, економічні та організаційні засади утворення та функціонування Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі і не підлягають приватизації (далі - товариство), управління, використання та розпорядження його майном і спрямований на сталий розвиток товариства, забезпечення економічної та енергетичної безпеки і захисту інтересів держави.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що утворення товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. НАЕК «Енергоатом» припиняється одночасно із державною реєстрацією товариства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворено Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а отже, відбулося універсальне правонаступництво, в тому числі й за договором №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018.

Цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 28.02.2022 (пункт 10.1. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018).

Додатки, доповнення, акти і протоколи, складені після укладення цього договору, що доповнюють або змінюють зміст окремих положень цього договору, дійсні за умови підписання їх уповноваженими особами обох сторін договору (пункт 9.1. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018).

Згідно пункту 1.1. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, за даним договором виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику наступну послугу: Код ДК 021:2015-71330000 - 0 Інженерні послуги різні (послуга: «Розробка звіту з періодичної переоцінки безпеки енергоблока №6 ВП ЗАЕС включаючи перегляд розділів ЗАБ»).

Відповідно до пункту 2.1. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, вартість послуги згідно з цим договором відповідно до «Протоколу узгодження договірної ціни» (невід`ємний Додаток №1 до договору) складає: 5 580 000, 00 грн, крім того ПДВ - 1 116 000, 00 грн, разом 6 696 000, 00 грн.

Пунктом 3.1. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 встановлено, що виконавець зобов`язується надати послуги в строк: вересень 2018 - грудень 2021.

12.05.2021 сторони уклали додаткову угоду №17/48-121-01-18-07081 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, відповідно до якої внесли зміни до календарного плану, який є Додатком №3 до зазначеного договору.

Так, згідно Додатку №3 в редакції вищезазначеної додаткової угоди строк надання послуг по етапу №18 «Факто безпеки 2. Поточний технічний стан системи і елементів енергоблока №6» до 31.10.2021. Вартість зазначеної послуги становить 60 200, 00 грн без ПДВ.

В пунктах 4.14. та 4.10. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 сторони узгодили, що право власності на отримані за даним договором результати послуг переходить до замовника з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг. Замовник протягом 10 днів із дня одержання акта здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний відправити виконавцю підписаний акт здачі-приймання наданих послуг або мотивовану відмову від приймання результатів.

29.10.2021 сторони підписали акт здачі-приймання послуг №20 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 на суму 72 240, 00 грн з ПДВ в якому засвідчили факт надання виконавцем послуг по етапу №18 в строк встановлений додатком №3 в редакції додаткової угоди №17/48-121-01-18-07081 від 12.05.2021.

У відповідності до пункту 2.2. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, плата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно пункту 2.3. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, оплата замовником частини вартості послуг у розмірі ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядках.

Пунктом 4.12. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом направлення її на дві електронні адреси замовника та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною виконавець надає замовнику електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

У випадку ненадання виконавцем замовнику у встановлений Податковим кодексом України строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання (пункт 5.6. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018).

Згідно підпункту 6.3.2. пункту 6.3. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, замовник зобов`язується здійснювати оплату наданих послуг на умовах даного договору.

Проте, замовник в порушення пункту 2.2. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 не здійснив оплату у визначений строк.

Розділом 8 договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 передбачено:

- всі спори, які можуть виникнути з даного договору або з приводу договору, сторони спробують вирішити угодою (пункт 8.1.);

- досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим (пункт 8.2.);

- якщо сторони не дійдуть згоди при розгляді виниклого спору, спір передається на вирішення у відповідний господарський суд за місцем знаходження відповідача (пункт 8.3.).

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №61523000.315.16137-КР-П від 18.05.2023, в якій вимагав в останнього здійснити оплату за надані послуги у розмірі 72 240, 00 грн.

Однак, позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату вищезазначеної суми.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з відповідним позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 72 240, 00 грн, а також додатково за несвоєчасну оплату послуг позивач просить стягнути з відповідача нараховану у порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України суму 3% річних у розмірі 5 376, 85 грн та інфляційних втрат у розмірі 25 804, 95 грн за період з 14.12.2021 по 06.06.2024.

ІI. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 103 421, 70 грн (основний борг, 3% річних, інфляційні втрати).

Юридичними підставами позову є статті 173, 193 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 в частині оплати за надані позивачем послуги.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 надав відповідачу послуги по етапу №18, які відповідач прийняв, що підтверджується актом №20 від 29.10.2023, але не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивач в порушення умов пункту 4.12. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 не направив відповідачу податкову накладну та в матеріалах справи відсутні докази реєстрації податкової накладної, а тому, в силу пункту 5.6. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 ціна договору повинна бути зменшена на суму ПДВ.

Також відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання позивачем послуг на суму 72 240, 00 грн.

Окрім цього, у разі задоволення позову, відповідач просить в порядку статті 233 Господарського кодексу України з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зменшити розмір нарахованих 3% річних.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи був порушений відповідачем обов`язок по оплаті за надані позивачем послуги по договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018?

- чи підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт надання позивачем відповідачу послуг на суму 72 240, 00 грн з ПДВ?

- чи наявні підстави для зменшення ціни договору в частині ПДВ на підставі пункту 5.6. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018?

- чи правомірно позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати відповідачу?

- чи правильно позивачем визначені періоди прострочення?

- чи наявні підстави для зменшення 3% річних та чи обґрунтована таке прохання відповідачем?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

(1) Щодо основного боргу.

Договір, укладений між сторонами, є договором надання послуги, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 стаття 901 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Як підтверджено матеріалами справи, 18.09.2018 між сторонами укладено договір про надання послуг №181810/48-121-01-18-07081, згідно умов якого позивач зобов`язується надати відповідачу з вересня 2018 по грудень 2021 послуги: Код ДК 021:2015-71330000 - 0 Інженерні послуги різні (послуга: «Розробка звіту з періодичної переоцінки безпеки енергоблока №6 ВП ЗАЕС включаючи перегляд розділів ЗАБ»).

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 Цивільного кодексу України).

Згідно «календарного плану» (додаток №3 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018) в редакції додаткової угоди №17/48-121-01-18-07081 від 12.05.2021 строк надання послуг по етапу №18 «Факто безпеки 2. Поточний технічний стан системи і елементів енергоблока №6» встановлений до 31.10.2021 включно та вартість зазначеної послуги становить 60 200, 00 грн без ПДВ.

29.10.2021 сторони в порядку пункту 4.10. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 підписали акт здачі-приймання послуг №20 від 29.10.2021 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 на суму 72 240, 00 грн з ПДВ в якому засвідчили факт надання позивачем відповідачу послуг по етапу №18 в строк встановлений додатком №3 в редакції додаткової угоди №17/48-121-01-18-07081 від 12.05.2021 та в силу пункту 4.14. право власності на отримані результати послуг перейшли до відповідача.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 903 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 стаття 530 Цивільного кодексу України).

У відповідності до пункту 2.2. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, плата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Підпунктом 6.3.2. пункту 6.3. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 встановлено, що відповідач зобов`язується здійснювати оплату наданих послуг на умовах даного договору.

Таким чином, оскільки акт №20 підписаний сторонами 29.10.2021 (копія якого міститься в матеріалах справи), відповідач згідно пункту 2.2. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 зобов`язаний був здійснити оплату за надані послуги до 13.12.2021 включно.

Проте, як зазначає позивач, відповідач в строк до 13.12.2021 або в будь-який інший строк не здійснив оплату за надані позивач послуги по етапу №18, який визначений в додатку №3 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 1 стаття 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2 стаття 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Суд констатує, що акт здачі-приймання послуг №20 від 29.10.2021 до договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, який підписаний представниками сторін відповідає вимогам первинного документу в силу приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, акт №20 від 29.10.2021 є належним та допустимим доказом здійснення позивачем на користь відповідача господарської операції.

Натомість, відповідач заперечуючи проти доводів позивача зазначає, що останній в порушення пункту 4.12. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 не направив відповідачу податкову накладну, а тому в силу пункту 5.6. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 ціна договору повинна бути зменшена на суму ПДВ.

Суд зазначає, що позивач долучив до матеріалів справи зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №94 від 29.10.2021, яка додатково підтверджує надання позивачем відповідачу послуг по етапу №18 на суму 60 200, 00 грн + ПДВ у розмірі 12 040, 00 грн, що в сукупності становить 72 240, 00 грн та яка зареєстрована 09.11.2021, що підтверджується долученою позивачем квитанцією про реєстрацію податкової накладної.

У відповідності до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України:

- при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абзац 1);

- податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац 2);

- податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (абзац 3);

- з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем (абзац 6).

Отже, податкова накладна №94 від 29.10.2021 у відповідності до приписів податкового законодавства вважається отриманою покупцем з дня реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім цього, відповідач не був позбавлений можливості додаткового отримати зазначену податкову накладну в порядку передбаченому абзацом 6 пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, судом відхиляються доводи відповідача щодо зменшення ціни договору на суму ПДВ на підставі пункту 5.6. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, у зв`язку з ненаданням позивач податкової накладної в порядку пункту 4.12. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт надання позивачем послуги відповідачу на суму 72 240, 00 грн

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які в свою чергу могли підтвердити, що останній здійснив на користь позивача оплату у розмірі 72 240, 00 грн за надані позивачем послуги по етапу №18 за договором №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018, що відображено в акті №20 від 29.10.2021.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на все вищезазначене, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті отриманих послуг, які визначені в акті №20 від 29.10.2021 по договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 становить 72 240, 00 грн, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості (основного боргу) з відповідача підлягають задоволенню.

(2) Щодо 3% річних та інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5 376, 85 грн та інфляційних втрат у розмірі 25 804, 95 грн за період з 14.12.2021 по 06.06.2024 (уточнений розрахунок, який зазначений у відповіді на відзив).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 стаття 1050 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд здійснивши перевірку правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що він є арифметично правильним.

Відповідач стверджує, що наявні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних на підставі статті 233 Господарського кодексу України з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які зазначені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (стаття 233 Господарського кодексу України).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 стаття 551 Цивільного кодексу України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 стаття 236 Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас, вказуючи про можливість зменшення процентів річних Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, розмір яких встановлено в договорі на рівні 40 % та 96 %, що за висновками Велика Палата Верховного Суду є явно невідповідним принципу справедливості. Тобто, у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість зменшення процентів річних, що були встановлені сторонами в договорі у значно більшому розмірі, а ніж передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України та фактично процент річних на рівні 96 % майже повністю покривав основний борг.

В даній справі (№910/7482/24), сторонами не було погоджено іншого розміру процентів річних, аніж той, що визначено в статті 625 Цивільного кодексу України на рівні 3% річних.

Суд констатує, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21), а саме від знецінення грошових коштів.

Отже, визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти повинні були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Обґрунтовуючи необхідність зменшення 3% річних та інфляційних втрат позивач посилається на обставини існування яких унеможливлюють проведення своєчасного розрахунку за отримані від позивача послуги.

Такими обставинами є загальновідомі обставини, які в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребую доказуванню, а саме повномасштабне вторгнення 24.02.2022 рф в Україну, окупація 04.03.2022 міста Енергодар (Запорізька область) та захоплення окупаційними силами Запорізької АЕС, яка знаходиться в Енергодарі.

Однак суд звертає увагу, що відповідач згідно пункту 2.2. договору №181810/48-121-01-18-07081 від 18.09.2018 зобов`язаний був здійснити оплату за надані позивачем послуги, які зазначені в акті №20 від 29.10.2021 до 13.12.2021 включно, тобто обов`язок здійснити оплату у відповідача виник за 4-2,5 місяця (з 30.10.2021 до 13.12.2021) до повномасштабного вторгнення рф, окупацію Енергодара, захоплення ЗАЕС та після 13.12.2021 і до 24.02.2022 відповідач не виконав обов`язок по здійсненню оплати за надані позивачем послуги.

Тобто, обставини, які зазначає відповідача на момент виникнення обов`язку щодо здійснення оплати за надані послуги не виникли.

Отже, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних і вони не підлягають зменшенню судом.

Оскільки, як зазначено судом вище, наданий позивачем розрахунок з урахуванням уточнень, які зазначені у відповіді на відзив є арифметично правильним, відтак, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період та у визначених сумах (з урахуванням уточненого розрахунку, який зазначений у відповіді на відзив) у повному обсязі.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.

(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Позивач на виконання вимог частини 2 статті 123 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

17.10.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000, 00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 2-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

З метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- копію договору про надання правової допомоги №05/01/24 від 05.01.2024;

- копію додаткової угоди №03/06-3 від 03.06.2024 до договору про надання правової допомоги №05/01/24 від 05.01.2024;

- копію акту прийому-передачі послуг №14/10-1 від 14.10.2024;

- копію рахунка на оплату №33 від 14.10.2024.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

05.01.2024 між Акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», як клієнтом та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська асоціація адвокатів» укладено договір про надання правової допомоги №05/01/24, згідно якого, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 4.1. договору №05/01/24 від 05.01.2024, вартість правової допомоги за цим договором визначається актами виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього договору.

03.06.2024 сторони уклали додаткову угоду №03/06-3 до договору №05/01/24 від 05.01.2024, в якій узгодили найменування послуг та їх ціну:

(1) усна консультація, з вивчення документів - 2 000, 00 грн;

(2) підготовка аналітичної довідки щодо судової практики - 1 000, 00 грн;

(3) додаткові усні консультації (дві консультації) - 3 000, 00 грн;

(4) складання позовної заяви - 15 000, 00 грн;

(5) всього - 21 000, 00 грн.

Згідно пункту 4.4. договору №05/01/24 від 05.01.2024, сума вказана в пункту 4.1. даного договору, є гонораром адвокатського об`єднання за надання правової допомоги та повернення не підлягає.

У відповідності до пункту 4.3. договору №05/01/24 від 05.01.2024, оплата за цим договором здійснюється клієнтом в національній валюті України, за безготівковим розрахунком протягом одного місяця з дня підписання цього договору.

Відповідно до пункту 4.5. договору №05/01/24 від 05.01.2024, сторони залишають за собою право з урахуванням конкретних обставин погоджувати інший спосіб виконання й оплати послуг.

14.10.2024 сторони підписали акт прийому-передачі послуг №14/10-1 в якому зазначені послуги та їх ціна у відповідності до додаткової угоди №03/06-3 від 03.06.2024.

Згідно пункту 3 та 5 акту №14/10-1 від 14.10.2024, вартість виконаних робіт, яка підлягає сплаті становить 21 000, 00 грн. Сторони погоджуються, що послуги з надання професійної правничої допомоги вважаються отриманими по їх прийнятті шляхом підписання цього акту прийому-передачі, яким клієнт підтверджує факт і дату отримання послуг в зазначеному обсязі та заявляє про відсутність будь-яких претензій.

Пунктом 4 акту №14/10-1 від 14.10.2024 сторонами узгоджено, що клієнт сплачує адвокатському об`єднанню вартість виконаних робіт протягом 6 (шести) місяців з дня підписання сторонами акту прийому-передачі послуг.

Адвокатським об`єднанням виписаний клієнту рахунок №33 від 14.10.2024 на суму 21 000, 00 грн.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частина 1 стаття 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, сторони додатковою угодою №03/06-3 до договору №05/01/24 від 05.01.2024 фактично узгодили фіксовану суму гонорару за надані послуги та в акті №14/10-1 від 14.10.2024 узгодили, що оплата клієнтом погодженої суми здійснюється протягом 6 місяців з дня підписання акту №14/10-1, тобто до 14.04.2025 включно.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Суд звертає увагу, що акт прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги з описом та розрахунком наданих послуг (робіт), не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у статті 126 Господарського процесуального кодексу України та у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В розумінні положень згаданих норм законодавства (зокрема, частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України), зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Скориставшись своїм правом, наданим господарським процесуальним законом, відповідач 24.10.2024 через систему «Електронний суд» подав до суду заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в яких просив відмовити в задоволенні заяви позивача або зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідач мотивував свої заперечення неспівмірністю зі складністю даної справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

Слід зауважити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Вивчивши надані позивача докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії частини 4 статті 126 та на підставі частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх зменшення.

Суд констатує, що позовна заява підписана директором позивача і матеріали справи не містять інших доказів, які б свідчили про зворотне, тобто про те, що позовна заява була складена, підписана та подана представником(-ами) позивача - адвокатом(-тами). Зазначені твердження також стосуються і інших заяв по суті, які подавались позивачем.

Окрім цього, позовна заява містила недоліки, у зв`язку з чим суд постановив ухвалу про залишення позову без руху від 24.06.2024.

Навіть після усунення недоліків позовної заяви, така заява продовжували містити недоліки в частині обґрунтування розміру сум, які позивач просить стягнути з відповідача, у зв`язку з чим позивач у відповіді на відзив додатково надав уточнений розрахунок сум, які заявлені до стягнення та позивач всупереч приписам частини 2 статті 164 та частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України не надав до позовної заяви всі наявні докази, які підтверджують позовні вимоги позивача, а саме позивачем до позову не була додана податкова накладна, яка додатково підтверджує надання позивачем відповідачу послуг. Податкова накладна позивачем була надана лише з відповіддю на відзив.

За таких обставин, з огляду на вищезазначені обставини та з урахуванням ціни позову (103 421, 70 грн), складністю справи (малозначна), розмір витрат на надання професійної правничої допомоги, які просить стягнути позивач у розмірі 21 000, 00 грн в межах даної справи на переконання суду не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є не співмірним з предметом спору, складністю справи та ціною позову

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000, 00 грн не відповідають критеріям, що визначені в частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, суд, з огляду на вище встановлені обставини, а також з врахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, вважає справедливим зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача, що покладається на відповідача, та покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн, що, на переконання суду, буде співмірним із складністю справи та ціною позову.

З огляду на зазначене, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при повному задоволенні позовних вимог покладаються на відповідача.

Оскільки даним рішенням позовні вимоги задовольняються повністю, в такому випадку суд покладає суму витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 7000, 00 грн на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» про стягнення 103 421, 70 грн (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог) - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; ідентифікаційний код: 19355964) на користь Акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд 4; ідентифікаційний код: 16392628) заборгованість у розмірі 72 240 (сімдесят дві тисячі двісті сорок) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 5 376 (п`ять тисяч триста сімдесят шість) грн 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 25 804 (двадцять п`ять тисяч вісімсот чотири) грн 95 коп., судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких