Справа № 909/551/23
УХВАЛА

02.12.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Oliver Stirbu & Henningmasсhinen

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 14500, 00 євро, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 567653 грн 25 к.,

у с т а н о в и в :

У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 14500, 00 євро, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 567653 грн 25 к.

Ухвалою від 20.11.2024, суд провадження у справі № 909/551/23 поновив, зобов`язав позивача у строк до 29.11.2024 надати суду документи на підтвердження правового статусу відповідача - Oliver Stirbu & Henningmasсhinen (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо), оформлені з урахуванням ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право".

28.11.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява (вх. № 18633/24 від 28.11.2024).

Дослідивши вказану заяву, судом встановлено, що таке направлення не містить електронного цифрового підпису, що підтверджується відповідною довідкою № б/н від 28.11.2024, складеною відповідальним працівником Господарського суду Івано-Франківської області.

У силу приписів ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

14.02.2019 Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 9901/43/19 (П/9901/43/19) зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним. Аналогічну правову позицію, що ЕЦП є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора іншими суб`єктами електронного документообігу викладено КГС ВС в постанові від 15.04.2021 у справі № 910/8554/20.

Згідно з ч. 2 ст. 170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст. 170 ГПК України).

Зважаючи на вищевикладене, заяву позивача від 28.11.2024 (вх. № 18633/24 від 28.11.2024) слід повернути без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України, пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд, в ухвалі від 20.11.2024 установив строк позивачу для подання запитуваних документів до 29.11.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 02.12.2024 позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 20.11.2024, клопотання про встановлення додаткового строку для надання витребуваних документів від позивача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ГПК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частини перша і друга статті 80 ГПК України).

Згідно з ч. 8, 9, 10 ст. 81 ГПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як зазначалось судом в ухвалі від 20.11.2024, під час виконання Дільничним судом Гельнгаузен судового доручення та вручення документів відповідачу - Oliver Stirbu & Henningmasсhinen було встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться інша юридична особа HMF Henning Maschinen und Formenbau GmbH & CO KG. Ідентичність із Oliver Stirbu & Henningmasсhinen не достовірна.

У зв`язку з наведеним, позивачу слід було надати суду документи на підтвердження правового статусу відповідача - Oliver Stirbu & Henningmasсhinen (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

У порушення приписів ГПК України, позивачем не надано суду доказів, що унеможливлює правильне вирішення заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про можливість застосування при вирішенні даного спору положень п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України господарський суд зауважує, що наведеними приписами встановлено обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, достатньою та самостійною правовою підставою для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, є безпосередньо сам факт не подання позивачем без поважних причин витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору.

З правової позиції щодо застосування ч. 4 ст. 224 ГПК України, яка викладена в постанові ОП КГС ВС від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 та постанові ОП КГС ВС від 17.03.2023 у cправі № 910/17906/21 вбачається, що норми п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України за методом правового регулювання є імперативними, тобто залишення позову без розгляду при наявності передбачених цією нормою підстав є не правом суду, а його імперативним процесуальним обов`язком.

З огляду на викладене, у зв`язку із не подання позивачем без поважних причин витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної без розгляду на підставі п. 4 ч. 1, ст. 226 ГПК України.

Частиною 2 ст. 226 ГПК України встановлено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на підстави залишення позову без розгляду, повернення судового збору за розгляд справи не здійснюється.

Суд звертає увагу позивача на приписи ч. 4 ст. 226 ГПК України, згідно з якими особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. 226, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 14500, 00 євро, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 567653 грн 25 к. - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду у визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України строк та порядку.

Ухвалу підписано 02.12.2024.

Суддя Т. В. Стефанів