ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024м. ХарківСправа № 922/3556/23 (619/2152/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, б. 26, офіс 411
до ОСОБА_1 АДРЕСА_1
про стягнення коштів, що розглядається в межах провадження у справі №922/2556/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1

за участю :

учасники провадження в призначене судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/3556/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.09.2023 відкрито провадження у справі фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Белінську Наталію Олександрівну; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2023 визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 , а саме:

- АТ КБ "ПриватБанк" до боржника на загальну суму 39634,38 грн., а також судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.;

- ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" до боржника на загальну суму 61689,30 грн., а також судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.

- АТ "ПУМБ" до боржника на загальну суму 88074,75 грн., а також судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.

- ТОВ "Дебт Форс" до боржника на загальну суму 318924,38 грн., а також судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.;

Ухвалою суду від 15.05.2024 затверджений план реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 , схвалений зборами кредиторів 25.02.2024, який передбачає строк виконання п`ять років.

При цьому, судом встановлено, що в травні 2024 року до Дергачівського районного суду Харківської області звернулось ТОВ "Бізнес Позика" з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 53 956,85 грн. заборгованості.

Ухвалою від 09.05.2024 Дергачівський районний суд Харківської області передав за підсудністю справу №619/2152/24 за позовною заявою ТОВ "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до Господарського суду Харківської області в провадженні якого перебуває справа № 922/3556/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1

30.05.2024 справа № 619/2152/24 надійшла до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою від 17.06.2024 суд прийняв справу № 619/2152/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - до розгляду в межах справи № 922/3556/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1

Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.07.2024 через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала в повному обсязі проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 26.08.2024 суд серед іншого вирішив подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Розпочав у справі підготовче провадження і призначити підготовче засідання на "25" вересня 2024 р. о 13:00 год.

Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач зобов`язаний надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам ст.165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Встановив позивачу, згідно із ст.166 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання - 5 календарних днів.

Відповідачу, згідно із ст.167 Господарського процесуального кодексу України встановив строк на подання до суду заперечення з дня отримання відповіді на відзив - 5 календарних днів. Зобов`язати відповідача надіслати (надати) заперечення та додані до нього документи іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) такого заперечення до суду.

Окрім цього, суд цією ухвалою витребував у АТ КБ "Приватбанк", , юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д інформацію зокрема:

- чи випускалась банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )

- інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 30.07.2021 по 14.01.2022 включно.

У зв`язку з неявкою учасників провадження в судове засідання, суд ухвалою від 25.09.2024 відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 23 жовтня 2024 року о 12:20 год.

Повторно зобов`язав АТ КБ "Приватбанк" до 23.10.2024 надати суду інформацію зокрема: чи випускалась банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 30.07.2021 по 14.01.2022 включно.

22.10.2024 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшли витребувані документи, зокрема довідка про випуск карт на ім`я ОСОБА_1 та виписка по рахунку за період з 30.07.2021 по 16.10.2024 року.

В судовому засіданні 23.10.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 922/3556/23 (619/2152/24) та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 13 листопада 2024 року о 10:40 год.

Учасники провадження в призначене судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

У відповідності до ст. 2. Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а також неприпустимість зловживання процесуальними правами.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 5 ст. 13 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 43 та ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що явка учасників в судове засідання не була визнана обов`язковою, враховуючи, що відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що через особистий кабінет на сайті кредитодавця 30 липня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ "Бізнес Позика" договір №169391-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (далі - кредитний договір, Договір), за умовами якого ТОВ "Бізнес Позика" надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 35 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Строк кредиту - 24 тижні, процентна ставка в день - 0,86670555 фіксована, комісія за надання кредиту 5 250,00 грн., термін дії договору до 14 січня 2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 77 040,00 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка 3 609,37% (пункт 1 Договору).

В п. 3 Договору сторони погодили "Графік платежів", відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

Відповідно до п. 2. Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

Договір був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1938.

На підтвердження укладання кредитного договору позивачем було надано до суду копію пропозиції (оферти) укласти Договір №169391-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 30 липня 2021 року копію прийняття (акцепту) пропозиції укласти Додаткову угоду (оферти) до Договору №169391-КС-002 про надання кредиту від 30 липня 2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма).

До вказаного договору додані правила надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Статтею 12 Закону України Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію).

Верховний Суд в Постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 також підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог.

Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, судом було встановлено, що договір був підписаний з боку відповідачки одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Укладення договорів в електронній формі між сторонами підтверджується матеріалами справи, зокрема Візуальною формою послідовності дій Клієнта - ОСОБА_1 , а також ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами отримання кредиту, встановленими Договором.

В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що позивач не надав доказів перевірки ідентифікації електронного підпису, не надав доказів використання електронного цифрового підпису при підписанні кредитного договору зі сторони Позивача, тому Договір N 169391-КС-002 про надання кредиту від 30 липня 2021 року не є належними та допустимим доказом. Позивачем також не надано доказу на підтвердження факту надсилання апелянту смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором.

Суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, сторонами вказаний договір був укладений в електронній формі, шляхом обміну електронними повідомленнями на сайті позичальника.

На підтвердження укладення договору N 169391-КС-002 від 30 липня 2021 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 30 липня 2021 року о 17:29:18 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1938.

Одноразовий ідентифікатор G-1938 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер НОМЕР_3 , який вказувався ним при реєстрації на сайті.

Суд звертає увагу, що цей номер також вказаний відповідачкою ОСОБА_1 як її номер телефону у процесуальних документах, що подавались нею до суду під час звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Отже кредитний договір в електронному вигляді був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 30 липня 2021 року о 17:54:36 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-1938 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.tpozyka.com.

Щодо підписання електронним цифровим підписів з боку позивача вказаного договору, ту суд зазначає, що в п. 3.1.5. Правил надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", визначено, що позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документу у момент укладення договору.

З наданої до матеріалів справи візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що о 17:54:38 було сформовано інформаційне повідомлення про успішне підписання договору, о 17:54:40 відправлено на електронну пошту позичальника Договір та Правила кредитування та о 17:54:43 розміщено в особистому кабінеті клієнта підписаного Договору та Правил кредитування в цілодобовому онлайн доступі.

Зазначені обставини підтверджують підписання позивачем в установленій Правилами надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика" формі договору № 169391-КС-002 від 30 липня 2021 року.

Таким чином, доводи відповідача в цій частині повністю спростовуються матеріалами справи.

ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором № 169391-КС-002 від 30 липня 2021 року виконало та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів 30.07.2021 двома платежами 20 000,00 та 15 000,00 грн. на банківську картку позичальниці, вказану при заповненні анкетних даних останньою.

Так, до матеріалів справи додані Довідки від 15.03.2021, видані ТОВ "Фінансова компанія "Елаєнс" Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізпозика" на підставі договору № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційнологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Елаєнс" та ТОВ "Бізпозика" і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі.

- деталі операції:

номер в системі FONDY: 429071903

номер операції: р2р_navi_2538u4dc08dvxqn1urflkk4m9j2hiv4x

дата проведення платежу: 30.07.2021

призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 ІПН зг. до кредитного дог. № 169391-КС-002 від 30.07.2021 без ПДВ

сума платежу: 20 000,00

валюта платежу: UAH статус платежу: approved

номер карти: 5168 7451 0638 3307

банк картки отримувача: PRIVATBANK;

- деталі операції:

номер в системі FONDY: 429072028

номер операції: р2р_navi_nh7rdhbi8bfuxlqpb5wfdpvka2e1mefe

дата проведення платежу: 30.07.2021

призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 ІПН зг. до кредитного дог. № 169391-КС-002 від 30.07.2021 без ПДВ

сума платежу: 15 000,00

валюта платежу: UAH статус платежу: approved

номер карти: 5168 7451 0638 3307

банк картки отримувача: PRIVATBANK;

Окрім цього, до матеріалів основної справи про неплатоспроможність, боржницею ОСОБА_1 була долучена довідка АТ КБ "Приватбанк" від 28.07.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 мала відкриті три рахунки в АТ КБ "Приватбанк":

НОМЕР_4 за угодою № SAMDN3003 від 13.12.2006;

НОМЕР_5 за угодою № SAMDN2136 від 22.06.2012;

НОМЕР_6 за угодою № SAMDNWFC9 від 26/05/2016.

Із зазначеної довідки також вбачається, що по рахунку НОМЕР_6 за угодою № SAMDNWFC9 від 26.05.2016 на ОСОБА_1 були відкриті картки для виплат Голд в тому числі й картка за № НОМЕР_7 .

Зазначені докази підтверджують факт зарахування коштів у розмірі 35 000,00 грн. на картку ОСОБА_1 , яку вона зазначила при укладені договору із позивачем.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 сплатила заборгованість за тілом кредиту лише частково у розмір 5 824,41 грн. в період з 30.07.2021 по 11.10.2021, станом на час звернення до суду із позовною заявою у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 169391-КС-002 в розмірі 53 956,85 грн., з яких: 29 175,59 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 24 781,26 грн. - сума прострочених платежів по процентах.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість.

В своїх запереченнях представник відповідача зазначила про відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитом, оскільки "Інформаційна довідка" про в підтвердження перерахування грошових коштів не відповідає вимогам розрахункового документа, встановленим Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні із заявою про відкриття провадження по справі про неплатоспроможність заявницею ОСОБА_1 надавався суду конкретизований список кредиторів, серед яких боржниця вказувала ТОВ "Бізнес позика № із розміром заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 000,00 грн. згідно договору № 169391-КС-002 від 30.07.2021.

Окрім того, судом встановлено здійснення часткового погашення боржницею суми кредиту на суму 5 824,41 грн.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не надано доказів в спростування факту перерахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів, конклюдентні дії відповідачки щодо підтвердження факту отримання кредитних коштів, ставлять під сумнів її заперечення та встановлені судом фактичні обставини отримання кредитних коштів, а отже відповідачем не надано доказів які б були б достатніми для прийняття рішення про безпідставність та необґрунтованість вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Натомість, позивачем з огляду на вірогідність доказування, було надано суду докази в підтвердження перерахування грошових коштів у розмірі 35 000,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 згідно договору № 169391-КС-002 від 30.07.2021.

В своєму відзиві на позовну заяву представник також зазначає про безпідставність нарахування комісійної винагороди у розмірі 5 250,00 грн. Суд таке зауваження не бере до уваги, оскільки наразі ТОВ "Бізнес позика" не звертається із вимогою про стягнення комісійної винагороди.

Окрім цього, суд вважає безпідставним зауваження представника відповідача про не визначення позивачем періоду нарахування відсотків за кредитом, оскільки із наданого суду розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані позивачем за період з 30.07.2021 по 14.01.2022 (кінцевий термін дії договору).

Згідно ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 237 ГПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 79, 80, 86, 129, 238, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (адреса: 01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, оф. 411; ) заборгованість за Договором №169391-КС-002 про надання кредиту від 30.07.2021 в розмірі 53 956,85 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 29 175,59 грн; сума прострочених платежів по процентах - 24 781,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (адреса: 01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, оф. 411; ) 2422,40 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу.

Повне рішення складено "25" листопада 2024 р.

Суддя О.В. Кононова