ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р. м. Київ Справа № 911/2080/23

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

до Державного підприємства «Український карантинний розсадник»

про стягнення 21 430,94 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

Без виклику сторін.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі позивач) про стягнення з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» (далі відповідач) 17 549,44 грн інфляційних нарахувань та 3 881,50 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасного відшкодування вартості за донараховану електричну енергію у розмірі 83 646,28 грн, сума якої встановлена рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/130/20 від 16.03.2020 року, а тому позивач здійснив нарахування 17 549,44 грн інфляційних нарахувань та 3 881,50 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2023 відкрито провадження у справі № 911/2080/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у встановлений судом строк, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, у січні 2020 року до Господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» до Державного підприємства «Український карантинний розсадник» про стягнення 83 646,28 грн. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що в результаті порушення відповідачем пп.1.3, 10.2 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), а саме самовільне підключення та безоблікове споживання, про що ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є позивач, складено акт порушень ПКЕЕ №00503 від 09.02.2010, який 11.03.2010 розглянуто на засіданні комісії з розгляду актів порушення ПКЕЕ (протоколом №401) в результаті чого сума до оплати визначена комісією у розмірі 83 646,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2020 було відкрито провадження у справі № 911/130/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, під час розгляду судом справі № 911/130/20 було встановлено наступні обставини.

Позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (ПАТ «Київенерго»). Між ПАТ «Київенерго» та відповідачем на момент виникнення спірних відносин договір на постачання електричної енергії не був укладений, що не спростовано відповідачем шляхом подання доказів зворотного.

Як встановлено судом під час розгляду справи, нерухоме майно за вищевказаною адресою передано відповідачу на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №785 від 25.06.2008. Так, відповідним наказом вирішено передати з балансу Державної агрофірми «Квіти України» на баланс ДП «Український карантинний розсадник» з правом господарського відання об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою вул. М. Гречка, 10-Б у м. Києві згідно додатку.

30.10.2008 між ДП «Квіти України» та ДП «Український карантинний розсадник» підписано акт приймання-передачі опломбованих вузлів обліку активної електроенергії, що розташовані по вул. Маршала Гречка, 10Б у м. Києві, у т.ч. ТП-3536.

28.01.2010 споживача АТ «Квіти України» відключено від електропостачання, про що позивачем та АТ» Квіти України» складено двосторонній акт. У відповідному акті зазначено, що споживачу припинено подача електричної енергії від ТП 3536.

09.02.2010 уповноваженими представниками ПАТ «Київенерго» зафіксовано порушення Правил користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) відповідачем, а саме факт самовільного підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальної організації та безоблікового споживання електричної енергії за адресою м. Київ, вул. Гречки, 10-Б. За фактом порушення представниками позивача складено акт про порушення №00503.

У акті зазначено, що його складено у присутності представника відповідача, однак, такий акт представником відповідача не підписано, а в ньому зазначено про направлення такого акту поштою.

11.03.2010 на засіданні комісії з розгляду актів порушення ПКЕЕ розглянуто відповідний акт про порушення, що підтверджується протоколом №401, та вирішено нарахування за актом про порушення провести за показниками лічильника згідно акту прийому-передачі від 30.10.2008 та даними лічильника, зафіксованими при відключені згідно акту від 28.01.2010. Сума до оплати визначена комісією у розмірі 83 646,28 грн.

Аналогічне рішення прийнято комісією і 25.03.2010, що підтверджується протоколом №313.

Як вбачається з відповідних протоколів засідання комісії, у них не брав участі представник відповідача.

Крім того, вищевказаний акт про порушення переглянутий на засіданні комісії СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» від 20.12.2012, що підтверджується протоколом №ВН-32, яка прийняла рішення нарахування за відповідним актом залишити без змін.

Позивачем 11.03.2010 виставлено відповідачу рахунок на оплату на суму 83 646,28 грн.

Акт про порушення правил користування електричною енергію та протоколи засідання комісії №401 від 11.03.2010, №313 від 25.03.2010 та рахунок на оплату, направлялись відповідачу 22.07.2010, 30.07.2012, 25.12.2012, що підтверджується описами вкладення та списками згрупованих поштових відправлень.

Доказів оскарження рішень комісії щодо донарахування за актом про порушення ПКЕЕ відповідачем під час розгляду справи не надано.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2013 у справі № Б8/132-12 за заявою ТОВ «Айсберг ЛТД-А» до ДП «Український карантинний розсадник» про банкрутство, ПАТ «Київенерго» визнано кредитором за вимогами про сплату донарахованої суми у розмірі 83 646,28 грн на підставі відповідного акту.

Поряд з цим, постановою Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 911/248/169 справу про банкрутство № Б8/132-12 закрито з огляду на відсутність ознак неплатоспроможності боржника на момент порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, такі вимоги по суті не були розглянуті і не вважаються погашеними.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2020 у справі № 911/130/20 позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» задоволено, присуджено до стягнення з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» 83 646,28 грн, а також 1 921,00 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство «Український карантинний розсадник» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у справі № 911/130/20 апеляційну скаргу Державного підприємства «Український карантинний розсадник» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2020 у справі № 911/130/20 залишено - без змін.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Отже, постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у справі № 911/130/20, яка набрала законної сили 15.06.2020 має преюдиціальне значення, а встановлені в ній факти повторного доведення не потребують.

30.06.2020 позивачу Господарським судом Київської області у справі № 911/130/20 видано наказ на примусове виконання рішення.

10.12.2021 Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі заяви позивача відкрито виконавче провадження № 67847548.

06.09.2022 Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 67847548 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Звертаючись до господарського суду з позовом у справі № 911/2080/23, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» посилається на наявність підстав для стягнення з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» 17 549,44 грн інфляційних нарахувань та 3 881,50 грн 3% річних, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у справі № 911/130/20. Під час розгляду справи № 911/130/20 вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних не заявлялись.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у справі № 911/130/20, які набрали законної сили 15.06.2020, встановлений факт наявності у Державного підприємства «Український карантинний розсадник» у сумі 83 646,28 грн, при цьому її повне погашення відповідачем відбулось фактично 06.09.2022, відтак наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 17 549,44 грн інфляційних нарахувань та 3 881,50 грн 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене тим, що грошовим коштам притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо), що призводить до зниження їхньої купівельної спроможності, дисбалансу попиту і пропозиції.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % річних аж до повного виконання боржником грошового зобов`язання.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останні здійснено арифметично вірно, та у відповідності обставин справи та вимог закону, тож вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 549,44 грн інфляційних нарахувань та 3 881,50 грн 3% річних є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до Державного підприємства «Український карантинний розсадник» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 2 684,00 грн.

Оскільки позивачем не надано належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в заявленій у попередньому розрахунку сумі, відповідне питання залишено судом без розгляду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» (08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Мила, вулиця Комарова, 2-В, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, 20, ) 17 549 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 44 коп. інфляційних нарахувань, 3 881 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. 3% річних та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін