УХВАЛА

м. Київ

27.11.2024Справа № 910/14460/24

Суддя Людмила ШКУРДОВА, перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 у справі

за позовом ОСОБА_1

до фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення 5 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 5 000,00 грн на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.11.2024 р. ним було помилково перераховано на картковий рахунок MonoBank ОСОБА_2 5 000,00 грн з призначенням платежу: «переказ коштів з метою поповнення рахунку». Станом на момент звернення до суду грошові кошти у сумі 5 000,00 не повернуто.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне відзначити таке.

За приписами ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за якою господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на викладене, враховуючи суб`єктний склад сторін та предмет позовних вимог, даний спір не може бути розглянутий за правилами господарського судочинства, оскільки з матеріалів позовної заяви вбачається, що позов заявлений фізичною особою яка не є підприємцем, до відповідача - фізичної особи, яка не є підприємцем.

Умовами відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі № 910/8729/18).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За приписами ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених ч.ч. 2-4 цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Зважаючи на викладене вище, у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з огляду на те, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 5 000,00 грн підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 5 000,00 грн.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 27.11.2024 р.

Суддя Людмила ШКУРДОВА