ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"28" листопада 2024 р. Cправа № 902/1256/24

Суддя господарського суду Вінницької області Маслій І.В., розглянувши матеріали

заяви: Приватного підприємства "ШЕРИФ-ВІННИЦЯ" (вул. Мєшкова, буд. 20, с. Гнідин, Бориспільський р-н, Київська обл., 08340)

до боржника: Фізичної особи-підприємця Межвинського Артема Сергійовича ( АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 5600,00 грн

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшла заява №б/н від 26.11.2024 (вх. канц. суду № 1311/24 від 26.11.2024) Приватного підприємства "ШЕРИФ-ВІННИЦЯ" з вимогою про видачу судового наказу про стягнення з боржника - Фізичної особи-підприємця Межвинського Артема Сергійовича заборгованості за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони №16925592 від 01.02.2024 в розмірі 5 600,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2024 року зазначену заяву передано для розгляду судді Маслію І.В.

Розглянувши заяву та долучені до неї матеріали, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до частин 1, 2 статті 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині 1 статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 6 частини 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У заяві про видачу судового наказу заявником зазначено статус відповідача як фізичної особи-підприємця. Водночас відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 25.06.2024 припинив статус фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення.

Згідно із частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Положеннями частини 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до приписів статті 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, внаслідок чого втратив статус фізичної особи підприємця з 25.06.2024 року та державну реєстрацію такого припинення проведено у встановленому чинним законодавством України порядку.

За приписами частини 2 статті 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Як вказувалося вище, у пункті 16 частини 1 статті 20 та у частині 3 статті 147 ГПК України визначено суб`єктний склад учасників наказного провадження у якому боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Для цілей правового регулювання наказного провадження та процедури здійснення стягнення на підставі судового наказу ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають застосуванню як учасниками справи, так і судом.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження до боржника фізичної особи, яка до дати звернення втратила статус фізичної особи-підприємця, заявником не взято до уваги, що до складу сторін наказного провадження входять виключно юридична особа або фізична особа підприємець, учасником якого не може бути фізична особа, тому припинення фізичною особою статусу підприємця унеможливлює застосування до цих правовідносин процедури наказного провадження.

Втрата ОСОБА_1 статусу фізичної особи - підприємця виключає можливість розгляду вимог Приватного підприємства "ШЕРИФ-ВІННИЦЯ" у порядку наказного провадження у зв`язку з невідповідністю суб`єктного складу учасників наказного провадження.

З огляду на викладене, заявлені вимоги про стягнення заборгованості з фізичної особи яка втратила статус фізичної особи-підприємця не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 4 частини 1 статті 152, пункту 6 частини 1 статті 175 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 ГПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою №б/н від 26.11.2024 (вх. канц. суду № 1311/24 від 26.11.2024) Приватного підприємства "ШЕРИФ-ВІННИЦЯ" про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Межвинського Артема Сергійовича заборгованості у розмірі 5600,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений статтями 254 - 258 Господарського процесуального кодексу України.

Примірник ухвали надіслати заявнику в зареєстрований електронний кабінет в системі "Електронний суд".

Ухвала підписана 28.11.2024

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи