ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2024 р. Справа №914/61/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гриців В.М.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії

Федорівни від 29.07.2024 (вх. № ЗАГС 01-05/2175/24 від 30.07.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 (повний текст

рішення складено та підписано 08.07.2024, суддя Король М.Р.)

у справі № 914/61/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни (надалі ФОП Петрусь Н.Ф.), м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни (надалі ФОП

Пастернак М.І.), м. Львів

про: розірвання договору, зобов`язання до вчинення дій, відшкодування шкоди,

за участі представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): Кутах Д.О., Суха Ю.О.;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Хомік Є.М.

ВСТАНОВИВ:

03.01.2024 Фізична особа-підприємець Петрусь Наталія Федорівна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни про розірвання договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023, зобов`язання ФОП Пастернак М.І. повернути ФОП Петрусь Н.Ф. доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), стягнення 28 860,00 грн. майнової шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ФОП Петрусь Н.Ф. належить бізнес-сторінка Uspix у мережі Facebook і кабінет «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), до якої ФОП Петрусь Н.Ф. надала спільний доступ ФОП Пастернак М.І., яка, в свою чергу, заблокувала доступ до сторінки. Зазначає, що відповідачка навмисно позбавила позивачку права користування належним їй майном з метою примусити її продовжити дію договору до 26 жовтня 2023 року, отримати додаткові грошові кошти, шляхом видалення доступу позивачки до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), через який здійснювалася реклама та продаж продукції позивача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 року у справі №914/61/24 (суддя М.Р. Король) відмовлено в позові повністю.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023. Даний договір згідно з п. 10.1 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року, за умови повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а при недотриманні цієї умови дія договору продовжується до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Отже, строк дії договору про надання послуг відповідно до змісту договору закінчився 31.12.2023 року. Суд констатував, що на момент звернення позивачки з даним позовом дія договору закінчилась, відтак, оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), суд дійшов висновку, що вимога позивачки про розірвання договору про надання послуг, строк дії якого закінчився, є такою, що не підлягає задоволенню. Водночас, суд зазначив, що докази, які містяться в матеріалах справи, не дають можливості встановити чи надавалась послуга на виконання договору про надання інформаційних послуг щодо спільного доступу до рекламного кабінету, оскільки в матеріалах справи містяться фактично документи, які стосуються фінансових оборотів, руху коштів. При цьому, суд зауважив, що такий вид послуги не передбачено п.1.1 договору. Також суд зазначив, що позивачка, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди, жодним чином не довела їх наявності та її розміру.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП Петрусь Н.Ф. звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятими при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що метою укладення між сторонами договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023 було підвищення ефективності використання реклами на платформах Instagram та Facebook задля збільшення обсягу продажів власної продукції позивачки. 30.09.2023 відповідачка надіслала позивачці на месенджер Телеграм голосове повідомлення, в якому просила позивачку до 12.10.2023 визначитися щодо подальшої співпраці, розірвати договір або прийняти вимоги відповідачки щодо організації роботи. 09.10.2023 позивачка в телефонній розмові з відповідачкою підтвердила свою готовність припинити дію договору та оплатити послуги відповідачки по 12 жовтня 2023 року включно, що означало зупинення надання та отримання послуг. У відповідь відповідачка 12.10.2023 зробила звіт про просування товару за попередній період та висунула позивачці додаткові вимоги про завершення співпраці з 26 жовтня 2023 року, підготувавши проект додаткової угоди про розірвання договору з 26.10.2023, акти виконаних робіт на майбутній період до 26 жовтня 2023 року та необґрунтований рахунок на суму 14 250,00 грн., замість узгодженої сторонами в договорі суми 9 500,00 грн. В цьому листі відповідачка також повідомляла про позбавлення позивачку права доступу та користування належним їй кабінетом «FacebookBusinessManager», в тому числі бізнес сторінки USPIX ( ID НОМЕР_4) та «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), до повного виконання вимог відповідачки про оплату додаткового рахунку за послуги до 26 жовтня 2023 року включно. В цей же день позивачці на електронну пошту Uspix надійшло повідомлення від адміністратора «FacebookBusinessManager» про те, що Марта Пастернак видалила доступ ФОП Петрусь Н.Ф. до сторінки USPIX «FacebookBusinessManager». 14.10.2023 відповідачка повернула позивачці доступ до бізнес сторінки, проте до теперішнього часу позивачка позбавлена права доступу та користування належним ФОП Петрусь Н.Ф. основним кабінетом на «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), що завдає шкоди позивачці та господарській діяльності Підприємця, позбавляє її можливості повноцінно розпоряджатися бізнес сторінкою USPIX (ID НОМЕР_4) та Інстаграм сторінкою ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також під`єднана до «FacebookBusinessManager». 02.11.2023 позивачка направила відповідачці претензію (повідомлення про припинення договірних відносин з 12.10.2023, погодження ціни надання послуг в жовтні 2023 року в сумі 9 500,00 грн.). В претензії позивачка звертала увагу на неправомірні дії відповідачки та вимагала повернути доступу до «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3). Проте, відповідачка залишила вимоги позивачки без уваги. На переконання скаржника неправомірні дії відповідачки по видаленню власниці кабінету (позивачки) з числа адміністраторів задля отримання додаткових коштів було грубим порушенням умов договору, а саме: п.п. 3, 4.2 договору. Відповідачка здійснила втручання у право власності позивачки на кабінет «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідачка не заперечує та визнає ту обставину, що договір розірвано з 12 жовтня 2023 року, а тому суд першої інстанції мав надати цій встановленій в судовому засіданні обставині належну правову оцінку. Наголошує, що ФОП Петрусь Н.Ф. звернулась до суду з вимогою про розірвання договору виключно для усунення невизначеності, з якого числа договір є припиненим, з 12.10.023 чи з 26.10.2023, за відсутності згоди сторін, і чи обґрунтовані вимоги відповідачки по оплаті послуг за період з 12 по 26 жовтня 2023 року. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що укладений між сторонами договір, зокрема, містив послугу налаштування реклами та її оптимізація в соціальних мережах. Стверджує, що ведення та наповнення бізнес сторінок та налаштування реклами в соціальних мережах передбачає отримання доступу відповідача до таких бізнес сторінок та рекламних кабінетів в соціальних мережах, що прямо суперечить висновку місцевого господарського суду про відсутність в договорі такої послуги, як ведення рекламного кабінету. Відтак, при прийнятті оскаржуваного рішення суд прийшов до передчасних висновків, що надання послуг за договором не передбачало одержання доступу до рекламного кабінету позивача. Також звертає увагу, що Фейсбук у відповіді на запит позивачки визнав, що відповідачка отримала від позивачки доступ до бізнес-сторінки та станом на 10 квітня 2024 року останній продовжує контролювати бізнес-кабінет (FacebookBusinessManager (ID НОМЕР_3). Крім того, ФОП Петрусь Н.Ф. зауважує, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права неправомірно відмовив позивачці у долученні до матеріалів справи письмових доказів.

ФОП Пастернак М.І. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, прийнятим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Зокрема, звертає увагу на з п.10.1 укладеного між сторонами договору, яким передбачено строк дії договору до 31.12.2023. Пунктом 10.6 договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. Отже, строк дії договору про надання послуг відповідно до змісту договору закінчився 31.12.2023. Позовна заява ФОП Петрусь Н.Ф. подана 03.01.2024 і на момент відкриття провадження у справі строк дії договору закінчився. Зауважує, що зі скріншоту сторінки Uspix у Facebook, у розділі "Прозорість сторінки" зазначено: "Основні країни/регіони проживання людей, які керують цією сторінкою, включають такі: Ukraine (5)". Отже, доступ до керування сторінкою має 5 осіб, які проживають в Україіні. Задля підвищення відповідальності та прозорості інформації Meta надає додаткові відомості про сторінки і людей, які керують ними. Зі скріншоту сторінки Uspix у Facebook, у розділі "Прозорість сторінки-Бібліотека реклами" вбачається, що сторінка не має підтвердженої особи чи організації, яка взяла на себе відповідальність за сторінку чи пройшла процедуру підтвердження. Відповідачка зауважує, що сама по собі наявність господарських відносин між позивачкою та відповідачкою не може слугувати підтвердженням того, що саме Марта Пастернак мала доступ до сторінок у Facebook, які, як стверджує Петрусь Н.Ф. , належать їй. З метою підтвердження доводів, викладених в позовній заяві, позивачка направила на адресу Facebook (Фейсбук) запит з проханням повернути доступ до своєї бізнес сторінки (FacebookBusinessManager (ID НОМЕР_3), що є предметом спору в цій справі. В свою чергу із змісту відповіді Фейсбук, слідує, що контроль над бізнес сторінкою (FacebookBusinessManager (ID НОМЕР_3)) може бути повернений при виконанні певних умов, зокрема, надання запитуваних документів, доказів надання яких чи позитивної відповіді від Фейсбук позивач не надала. Також відповідачка вважає помилковими твердження скаржника про безпідставну відмову судом першої інстанції у долученні до матеріалів справи поданих позивачкою письмових доказів, оскільки клопотання позивачки про долучення доказів було подано після закінчення підготовчого провадження і вже під час розгляду справи по суті, та останнім не наведено поважних причин щодо неможливості його подання у встановлені законом строки, в зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про залишення вказаного клопотання в частині долучення доказів без розгляду. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 у справі № 914/61/24 залишити без змін, апеляційну скаргу ФОП Петрусь Н.Ф. - без задоволення.

Представники позивачки (скаржника) в судовому засіданні підтримали доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Відповідачка просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

13 січня 2023 року між ФОП Петрусь Н.Ф. (Замовник) та ФОП Пастернак М.І. (Виконавець) укладено договір про надання послуг у сфері інформатизації №01.

Згідно з п. 1.1 договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати/виконати Замовнику власними або залученими силами й засобами, на свій ризик, за завданням Замовника наступні послуги/роботи: - консультування та навчання з питань створення сайтів, соцмереж та надання допомоги щодо технічних аспектів адміністрування і наповнення сайтів та соцмереж; - ведення та наповнювання бізнес сторінок; - налаштування реклами та її оптимізація в соціальних мережах.

Обсяг, зміст, строки, вартість надання/виконання послуг/робіт визначається в завданнях-специфікаціях. Умови завдань-специфікацій узгоджуються сторонами до початку надання/виконання послуг/робіт за даним договором. Завдання-специфікація підписується уповноваженими представниками сторін, у тому ж порядку, що й даний договір, і є його невід`ємною частиною (п. 2.1 договору).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що Виконавець зобов`язується дотримуватися інтересів Замовника, кваліфіковано, чітко й у строки надавати/виконувати послуги/роботи згідно завдань-специфікацій до даного договору.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору Замовник є єдиним власником усіх матеріалів та результатів, отриманих в процесі виконання завдань-специфікацій. Всі права на програмне забезпечення створене за цим договором (в тому числі права інтелектуальної власності) належать Замовнику. Замовник має право використовувати програмне забезпечення, створене за цим договором на власний розсуд, незалежно від Виконавця та незалежно від продовження дії цього договору.

Загальна вартість послуг/робіт за цим договором визначається вартістю наданих/виконаних послуг/робіт згідно затверджених завдань-специфікацій, актів прийому-передачі наданих послуг/виконаних робіт (п. 5.1 договору).

У відповідності до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, відповідно до чинного законодавства України.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, за умови повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а при недотриманні цієї умови дія договору продовжується до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 10.1 договору).

Пунктом 10.6 договору передбачено, що цей договір може бути достроково розірваним тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Як зазначає позивачка у позовній заяві, з метою просування свого продукту в мережі Інтернет ФОП Петрусь Н.Ф. створила кабінет «MetaBusinessManager», через який здійснювалися продажі на платформах Instagram та Facebook, які був зареєстрований безпосередньо на позивача 28.11.2014, з використанням електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 («Uspix пошта»), Facebook сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2 («Uspix адміністратор») та номеру телефону ФОП Петрусь Н.Ф.

З метою виконання умов договору в січні 2023 року позивачка надала відповідачці спільний з позивачкою доступ до інструменту «MetaBusinessManager» (FacebookBusinessManager), з допомогою Uspix адміністратора, в тому числі бізнес сторінки USPIX (ID НОМЕР_4) та «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3).

Відповідачка з 13 січня 2023 року по 09 жовтня 2023 року належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором. В цей період обсяг товарообігу збільшився за рахунок просування косметичних виробів за допомогою інструменту «FacebookBusinessManager».

Позивачка вказує, що 30 вересня 2023 року відповідачка надіслала їй на месенджер Телеграм голосове повідомлення, в якому просила до 12 жовтня 2023 року визначитися щодо подальшої співпраці, розірвати договір або прийняти вимоги відповідачки щодо організації роботи.

09 жовтня 2023 року позивачка в телефонній розмові з відповідачкою підтвердила свою готовність припинити дію договору та оплатити послуги відповідача по 12 жовтня 2023 року включно.

У відповідь відповідачка 12 жовтня 2023 року зробила звіт про просування товару за попередній період, підготувала проект додаткової угоди від 11.10.2023 до договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023 про дострокове припинення дії договору з 26.10.2023, підготувала акти виконаних робіт на майбутній період до 26.10.2023 та розрахунок на оплату 14 250, 0 грн.

Окрім того, у вказаному листі ФОП Пастернак М.І. повідомила про позбавлення позивачки права доступу до користування кабінетом «FacebookBusinessManager» та бізнес сторінкою USPIX «FacebookBusinessManager» (т.1 а.с. 48, 55).

В цей же день ФОП Петрусь Н.Ф. на електронну Uspix пошту надійшло повідомлення від адміністратора «FacebookBusinessManager» про те, що Марта Пастернак видалила доступ позивача до сторінки USPIX «FacebookBusinessManager» (т.1 а.с.54).

ФОП Петрусь Н.Ф. направила на адресу Facebook (Фейсбук) запит з проханням повернути доступ до своєї бізнес сторінки «FacebookBusinessManager» (НОМЕР_5) (т. 2, а.с. 16-17).

У листі-відповіді для вирішення внутрішньою командою вказаного запиту позивачу запропоновано надіслати запитувані документи (т. 2, а.с. 18-19).

Крім того, у листі-відповіді Facebook від 10.04.2024 на запит ФОП Петрусь Н.Ф., зокрема, зазначено, що є три шляхи вирішення питання: - питання вирішується через суд; - питання вирішується напряму через Марту Пастернак - Вами; - нажаль Ви створюєте свої нові інструменти і починаєте спочатку.» (т. 2, а.с. 22-23).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що за твердженням ФОП Петрусь Н.Ф., їй належить бізнес-сторінка Uspix у мережі Facebook і до рекламного кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), ФОП Петрусь Н.Ф. надала спільний доступ ФОП Пастернак М.І., яка, в свою чергу, заблокувала доступ до сторінки.

Вказані обставини спричинили звернення позивачки до суду з позовом про розірвання договору про надання послуг у сфері інформатизації № 01 від 13.01.2023, зобов`язання ФОП Пастернак М.І. повернути ФОП Петрусь Н.Ф. доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), стягнення 28 860,00 грн. майнової шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору про надання послуг у сфері інформатизації №01 від 13.01.2023, що за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).

Різновидом послуг, як об`єкта господарських відносин, є послуги з проведення рекламної кампанії замовника, що передбачає розповсюдження виконавцем реклами, як інформації про особу чи товар, в будь-якій формі та в будь-який спосіб, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Надання послуг з розповсюдження реклами замовника здійснюється виконавцем відповідно до договору та з урахуванням вимог Закону України «Про рекламу», що регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України (ст.1, ч.1 ст.2 Закону «Про рекламу»).

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як зазначалось вище, пунктом 10.6 договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що сторони не досягли домовленості про дострокове розірвання договору. Позивачка наполягає на розірванні договору з 12 жовтня 2023 року (дата погоджена в телефонному режимі з відповідачкою) , а відповідачка наполягає, що договір розірвано з 26 жовтня 2023 року (шляхом надсилання актів виконаних робіт на майбутній період до 26.10.2023 та розрахунок на оплату 14 250, 0 грн.).

Здійснивши аналіз доказів, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ні позивачка, ні відповідачка не підтвердили належними доказами коли ж відбулося розірвання договору. Розмова в телефонному режимі позивачки з ФОП Пастернак М.І.. про розірвання договору з 12.10.2023 - не є належним підтвердженням розірвання договору, а ФОП Пастернак М.І. не довела належними та допустими доказами надання послуг включно до 26.10.2023, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, після конфлікту, який стався між сторонами 9 жовтня 2023, будь-яка співпраця між позивачкою та відповідачкою припинилися.

Як зазначалося вище, згідно з п.10.1 укладеного між сторонами договору про надання послуг у сфері інформатизації №01 від 13.01.2023, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023, за умови повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а при недотриманні цієї умови дія договору продовжується до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (ч. 7 ст. 180 ГК України).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору не є терміном дії зобов`язання. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно ст.599 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд.

Згідно ст.252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати.

Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

За змістом наведених норм права розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та ухвалення відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч.4 ст.631 ЦК України. Проте, поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання», не є тотожними.

Отже, строк дії договору про надання послуг у сфері інформатизації №01 від 13.01.2023 відповідно до змісту договору, а саме п. 10.1 закінчився 31.12.2023 року.

Водночас, позивач звернувся з даним позовом до суду 03.01.2024, про що свідчить відмітка канцелярії Господарського суду Львівської області. Тобто, позивач звернувся до суду з вимогою розірвати договір дія якого закінчилась (припинилась) на момент відкриття провадження у даній справі.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права та фактичних обставин даної справи, колегія суддів констатує, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), а відтак вимога позивача про розірвання договору про надання послуг, строк дії якого закінчився, є такою, що не підлягає задоволенню, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок та підставно відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ФОП Пастернак М.І. повернути ФОП Петрусь Н.Ф. доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3), колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір про надання послуг у сфері інформатизації №01 від 13.01.2023 передбачав, зокрема, що ФОП Пастернак М.І. (Виконавець) зобов`язувався за плату здійснювати наступні послуги/роботи: - консультування та навчання з питань створення сайтів, соцмереж та надання допомоги щодо технічних аспектів адміністрування і наповнення сайтів та соцмереж; - ведення та наповнювання бізнес сторінок; - налаштування реклами та її оптимізація в соціальних мережах.

З метою виконання умов договору, в січні 2023 року позивачка надала відповідачці спільний з позивачкою доступ до інструменту «MetaBusinessManager» (FacebookBusinessManager), з допомогою Uspix адміністратора, в тому числі бізнес сторінки USPIX (ID НОМЕР_4) та «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3).

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у листуванні через соціальні мережі позивачка передала відповідачу логін та пароль до Instagram сторінки та передала логін та пароль доступу до сторінки у Facebook (т. 2, а.с. 94-97, 98).

Як зазначалося вище, 12 жовтня 2023 року відповідачка надіслала позивачці лист, в якому, зокрема, ФОП Пастернак М.І. зазначила «…Тому у вас немає тепер доступів до сторінок і рекламного кабінету…ви не дали можливості здати звіт. Тому будуть документи і оплата, будуть доступи до сторінки» (т. 1, а.с. 48, 55 на звороті).

В цей же день ФОП Петрусь Н.Ф. на електронну пошту Uspix надійшло повідомлення від адміністратора «FacebookBusinessManager» про те, що Марта Пастернак видалила доступ позивачці до сторінки USPIX «FacebookBusinessManager». В листі зазначено «Це означає, що у вас більше немає доступу до рекламних облікових записів або сторінок, з якими ви працювали як співробітник команії» (т.1, а.с. 54).

Крім того, як видно з матеріалів справи, у листуванні з адвокатом позивачки щодо доступу до рекламного кабінету USPIX, ФОП Пастернак М.І. визнає, що видалила усіх осіб з числа адміністраторів «FacebookBusinessManager» (т. 1, а.с. 49-51).

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що адміністрування кабінету "FacebookBusinessManager" не охоплювалося договором про надання послуг у сфері інформатизації №01 від 13 січня 2023 року, оскільки спростовується листуванням між сторонами договору та відповідачкою і адвокатом позивачки, де відповідачка визнає, що підготувала звіт про надані послуги за договором, а також те, що здійснювала адміністрування кабінету "FacebookBusinessManager".

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ФОП Петрусь Н.Ф. направила на адресу Facebook (Фейсбук) запит з проханням повернути доступ до своєї бізнес сторінки «FacebookBusinessManager» (НОМЕР_5) (т. 2, а.с. 16-17).

У листі-відповіді для вирішення внутрішньою командою вказаного запиту позивачці запропоновано надіслати запитувані документи (т. 2, а.с. 18-19).

Також, у листі-відповіді Facebook від 10.04.2024 на запит ФОП Петрусь Н.Ф., зокрема зазначено, що є три шляхи вирішення: - питання вирішується через суд; - питання вирішується напряму через Марту Пастернак - Вами; - нажаль Ви створюєте свої нові інструменти і починаєте спочатку.» (т. 2, а.с. 22-23).

Водночас, колегія суддів зауважує, що з наявної в матеріалах справи електронної переписки позивачки та відповідачки за період з 27.11.2022 по 15.03.2023 вбачається наступне: - наявність доступу ФОП Пастернак М.І. до сторінки ФОП Петрусь Н.Ф. на платформі Facebook, а саме: «… треба доступ до фб сторінки і рекламного кабінету… використовуйте код 585141 для двоетапної перевірки в Facebook… відкрили доступ до гугл… як подивитесь - повідомте щоб могли закрити доступ…»; - на ФОП Пастернак М.І. було покладено обов`язок вести і наповнювати сторінку Uspix у Facebook, а саме: «ведення сторінки інстаграм (паралельно у ФБ пост теж виставляємо) 2-3 рази на тиждень, сторіз кожен день, інформація яка цікавить контент і те, що у нас важливе відбувається… для роботи треба буде мати доступ до сторінок, доступи до рекламного кабінету та знати, які пріоритетні послуги вам актуальні щоб їх спланувати в рекламі…»; - ФОП Пастернак М.І. мала можливість змінювати налаштування на цій сторінці та здійснювати управління цією сторінкою, а саме: «… чи можете відкрити доступ сину щоб передивився пропозиції для гул…відкрию, трішки згодом… на погодженні реклама, не так швидко фб може погоджувати, вони зараз довго розглядають…» (т. 2, а.с. 85-130).

З даної переписки вбачається, що з 27.11.2022 до 13.01.2023 сторони узгоджували всі умови роботи, а з 03 по 05 грудня 2022 відповідачу був наданий доступ та паролі до «FacebookBusinessManager» (ID:НОМЕР_3) для керування рекламою.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до норм ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд неодноразово виловлював позицію, що переписка в соціальних мережах Viber, Telegram, електронною поштою належить до електронних доказів та повинна враховуватися судами разом з іншими доказами у справі.

Зокрема, згідно правової позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 15.07.2022 справа № 914/1003/21 Верховний Суд зазначив: «Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 справа № 916/3027/21 зазначено, що «…Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанняму в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. ... Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи.».

Відтак, висновки суду першої інстанції, щодо невідповідності електронних доказів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до первинних документів є помилковим та спростовуються релевантною судовою практикою у подібних правовідносинах.

Підсумовуючи все вищенаведене та, беручи до уваги фактичні обставини даної справи, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленої позовної вимоги в частині зобов`язання ФОП Пастернак М.І. повернути ФОП Петрусь Н.Ф. доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3).

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача 28 860,00 грн. майнової шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що між її діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

При цьому, діяння заподіювача шкоди має містити всі ознаки, передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру збитків покладається на позивача, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача 28 860,00 грн. майнової шкоди позивач покликається, зокрема, на те, що ФОП Петрусь Н.Ф. була змушена використовувати новий дорогий інструмент, починаючи з 23.10.2023. Відтак, ФОП Петрусь Н.Ф. вважає, що майнова шкода полягає у додаткових витратах, які понесла Підприємець для підтримання необхідного рівня продажів товару, так як Підприємець втратила щонайменше 10 дол. США на день або 370,00 грн. на день

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази щодо понесення позивачем вказаних витрат, позивач у позовній заяві та інших документах по суті справи чітко не зазначає, що включається у вказану суму, обмежившись розрахунком, виходячи з різниці у вартості тарифу. Наявність теоретичного обгрунтування додаткових витрат не є підставою для його стягнення.

Відшкодування моральної шкоди передбачено статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, звертаючись до суду з даною вимогою, жодним чином не довів наявність моральної шкоди та її розміру, тоді як теоретичне посилання на заподіяння ФОП Петрусь Н.Ф. моральної шкоди не може слугувати підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 року у справі № 914/61/24 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ФОП Пастернак М.І. повернути ФОП Петрусь Н.Ф. доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3) та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. В решті частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню.

З огляду на те, що суд частково задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 року у справі №914/61/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Пастернак Марту Ігорівну повернути Фізичній особі-підприємцю Петрусь Наталії Федорівні доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3) скасувати. В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Пастернак Марту Ігорівну ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Фізичній особі-підприємцю Петрусь Наталії Федорівні ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) доступ до кабінету «FacebookBusinessManager» (ID НОМЕР_3).

4. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2024 року у справ № 914/61/24 - залишити без змін.

5. Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.

6. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 684,00 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

7. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пастернак Марти Ігорівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Петрусь Наталії Федорівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 220,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.

9. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді В.М. Гриців

О.С. Скрипчук