УХВАЛА

м. Київ

02.12.2024Справа № 910/14688/24
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» про забезпечення позову у справі

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард»

до Акціонерного товариства «Сенс Банк»

про визнання додаткових угод до договору укладеними, зобов`язання вчинити дії та визнання недійсною частини договору

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» з вимогами до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про:

1) визнання укладеними в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» Додаткової угод №15 до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №1 від 27.03.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №2 від 01.04.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №3 від 05.04.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №4 від 27.05.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №5 від 29.05.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №6 від 06.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №7 від 07.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №8 від 18.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №9 від 02.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №10 від 02.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №11 від 20.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №12 від 23.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №13 від 04.09.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року; Угоди про внесення змін №2 до Додаткової угоди №14 від 16.09.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року;

2) зобов`язання Акціонерного товариства «Сенс Банк» підписати Договір про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року (з додатковими угодами) згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

3) визнання недійсним абзацу 2 пункту 1.1. Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року в наступній редакції: «У цьому Договорі терміном «невідновлювана кредитна лінія» позначається кредитна лінія, за якої після надання Позичальнику одного або декількох Траншів у загальній сумі, що дорівнює ліміту Кредитної лінії, подальше надання Кредиту не здійснюється, не залежно від того, чи повернений він банку».

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник (позивач) просить суд на час розгляду господарської справи за цим позовом зупинити дію умов договору в частині повернення інвестиційних коштів тіла кредиту, починаючи з 29.11.2024 року, згідно з:

- підпункту 1.4. Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди №1 від 27.03.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди №2 від 01.04.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди №3 від 05.04.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди №4 від 27.05.2024 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 5 від 29.05.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 6 від 06.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 7 від 07.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 8 від 18.06.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 9 від 02.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 10 від 02.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 11 від 20.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 12 від 23.08.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 13 від 04.09.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року,

- підпункту 1.4. Додаткової угоди № 14 від 16.09.20204 (про надання траншу) до Договору про відкриття кредитної лінії №27/24/579 від 18.03.2024 року.

Обгрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначає, що предметом позову є визнання укладеними додаткових угод, які передбачають повернення кредитних коштів, наданих Позивачу згідно з умовами Порядку, 17 березня 2034 року. Це пов`язано з тим, що Програма Уряду «Доступні кредити 5-7-9 %» в Постанові № 28 не встановлює жодних правил і способів для банків вчиняти кредитні угоди в такому вигляді, як відновлювальні чи невідновлювальні. Норми Програми чітко встановлюють строковість кредитного інвестиційного договору - 10 років (не більше), який, має бути єдиним, хоч Банк може видавати таку позику і частинами, але по заявках позичальника для правильного його використання і економії коштів. Несанкціоноване і непогоджене встановлення в угодах правила невідновлювального інвестиційного кредиту є незаконним способом позбавити ТОВ «Мена-Авангард» права на Програму Уряду про пільгове кредитування спеціальних суб`єктів в зоні високого військового ризику.

За умовами діючих договорів Позивач має сплатити банку вказані кошти, починаючи з 29.11.2024 року по 31.03.2025 року.

Як вказує позивач, очевидним є те, що за час розгляду справи він не зможе виконати вказані зобов`язання, що надасть Банку можливість для застосування заходів цивільно-правового примусу, які, у свою чергу, можуть заблокувати господарську діяльність усього підприємства і неминуче призведуть до тяжких наслідків, і можливого банкрутства.

Крім того, невжиття запобіжних заходів фактично призведе до втрати будь-якого сенсу судового рішення, оскільки до закінчення розгляду справи і, навіть, зміни за рішенням суду умов договору, вони наберуть чинності лише з моменту ухвалення такого рішення та набрання ним чинності, а до цього часу настануть усі або більша частина зобов`язань за договором.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, зважаючи на наступні обставини.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, якщо позивач звертається (має намір звернутися) до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, суд зазначає, що звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, адже непідпсиання банком додаткових угод до кредитного договору, якими продовжується строк кредитування, не може автоматично свідчити про те, що така поведінка банку є очевидно протиправною і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду у даній справі, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» про забезпечення позову.

При цьому, у випадку виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, заявник не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя О.М. Спичак