ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2024 р. Справа№ 910/1486/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Коробенка Г.П.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 18.11.2024,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 (повний текст ухвали складено 19.09.2024)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» про ухвалення додаткового рішення

у справі №910/1486/24 (суддя С.А. Ковтун)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 6 635 642,05 грн,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 у справі №910/1486/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» до Державного підприємства «Гарантований покупець».

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» 6 209 401,37 грн боргу, 243 188,90 грн інфляційних втрат, 183 051,78 грн 3% річних, 99 534,63 грн судового збору.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» з Державного бюджету України 136,67 грн судового збору.

01.08.2024 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 138 346,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» в прийнятті додаткового рішення.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у прийнятті додаткового рішення, зазначив, що позивач не подав належних доказів отримання ним послуг адвоката на суму 138 346,68 грн, а саме акту приймання-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 30.01.2024, укладеного позивачем з адвокатським об`єднання «Моріс ґруп».

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 25.09.2024 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 та задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №910/1486/24 за наслідками її розгляду в суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилається на те, що необґрунтованою є відмова суду в задоволенні заяви про розподіл витрат на правову допомогу у зв`язку з відсутністю акта приймання-передачі наданих послуг за договором за умови, що надані позивачем документи дозволяють встановити зміст та обсяг наданих послуг та їх вартість.

Скаржник наголошує, що із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що за змістом Протоколу наданих послуг до договору про надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням надано правову допомогу клієнту, вказано обсяг, зміст такої допомоги та її вартість. Крім того, позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги та додатків до нього, в т.ч. погодинних ставок адвокатів АО. Вказані договір та додатки підписані також і позивачем. При цьому у засіданні 12.09.2024 представник позивача звертав увагу суду на те, що підтвердженням обсягу та змісту, а також факту надання послуг адвоката в частині підготовки процесуальних документів є самі ці процесуальні документи, що наявні в матеріалах справи, а в частині участі у судових засіданнях - відповідні протоколи судових засідань. Судом першої інстанції не зазначено, чому вказані документи не можуть бути підтвердженням обсягу та змісту, а також факту надання послуг адвоката.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що судове рішення, наявне у матеріалах справи, відрізняється від проголошеного в судовому засіданні 12.09.2024.

Так, наявний у матеріалах справи процесуальний документ має назву «ухвала» (хоча проголошено було «додаткове рішення»), а у резолютивній частині наявної в матеріалах справи ухвали міститься текст, який не оголошувався судом під час проголошення додаткового рішення (відмовити у прийнятті додаткового рішення), і, навпаки, відсутній текст, який було оголошено в судовому засіданні (в задоволенні заяви позивача відмовити). Дані порушення, допущені судом, є істотними порушеннями вимог процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно є підставами для скасування судового рішення.

Суд безпідставно не застосував частину четверту статті 129 Господарського процесуального кодексу України та порушив вимоги статті 244 Господарського процесуального кодексу України і, всупереч висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №912/2620/21, від 27.09.2023 у справі №903/657/22, постановив за результатами розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у цій справі оскаржувану ухвалу, а не додаткове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд вирішив питання розподілу витрат на правничу допомогу ухвалою, якою відмовив у прийнятті додаткового рішення.

Водночас, суд повинен був за результатом розгляду поданої позивачем заяви постановити саме додаткове рішення, проте здійснивши розгляд заяви позивача по суті постановив ухвалу, якою було відмовлено Товариству у прийнятті додаткового рішення зі справи.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 25.09.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.10.2024.

09.10.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про часткове відтворення технічного запису судового засідання, що відбулося в Господарському суді міста Києва в даній справі 12.09.2024.

У судове засідання, призначене на 29.10.2024, з`явилися представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» та Державного підприємства «Гарантований покупець».

У судовому засіданні 29.10.2024, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» наголосив на необхідності відтворення технічного запису судового засідання Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24.

Суд запропонував представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» надати суду апеляційної інстанції технічний запис вказаного засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 оголошено перерву до 18.11.2024.

30.10.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи протоколу та технічного запису засідання з електронними підписами, в якому позивач просить суд ознайомитися з поданими документами.

У судове засідання, призначене на 18.11.2024, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засіданні 18.11.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно усталеної практики Верховного Суду право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 06.12.2023 у справі №905/493/22, від 01.11.2023 у справі №911/1340/22, від 16.10.2024 у cправі №910/2053/20).

Так, у відповідності зі статтею 124 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві представником позивача було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи (99 671,30 грн судовий збір за подання позовної заяви та 180 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу під час супроводу справи у суді першої інстанції) й зазначено, що докази витрат будуть подані у термін, передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Після прийняття у даній справі 29.07.2024 рішення Господарським судом міста Києва представник позивач 01.08.2024 подав через підсистему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення з документами на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 138 346,68 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення додані копія Договору про надання правничої допомоги №013/24-МҐ від 30.01.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Моріс Груп» (далі - адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» (далі - клієнт), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується належним чином прийняти її та оплатити, та додаток до Договору «Погодинні тарифні ставки працівників Адвокатського об`єднання»; копія замовлення на надання правничої допомоги №1 від 30.01.2024 по договору про надання правничої допомоги №013/24-МҐ від 30.01.2024; копія протоколу наданих послуг за період з 30.01.2024 по 29.07.2024; копія довідки АО «Моріс Груп» вих.№080/24 від 31.07.2024, виданої адвокату Савчуку А.В. про те, що він працює в АО «Моріс Груп» та станом на дату видачі довідки займає посаду керівника практики вирішення спорів, є партнером АО «Моріс Груп»; копія довідки АО «Моріс Груп» вих.№081/24 від 31.07.2024, виданої адвокату Іванову А.О. про те, що він працює в АО «Моріс Груп» та станом на дату видачі довідки займає посаду старший адвокат; копія довідки АО «Моріс Груп» вих.№082/24 від 31.07.2024, виданої адвокату Романіву А.А. про те, що він працював в АО «Моріс Груп» з 05.06.2023 по 29.04.2024 на посаді адвоката; копія ордеру серії АІ №1543623 від 31.01.2024 на представництво інтересів ТОВ «Зоннененергі» адвокатом Івановим А.О.

Державне підприємство «Гарантований покупець» заперечило проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу, про що до суду першої інстанції були подані письмові заперечення від 09.08.2024. В обґрунтування поданих заперечень відповідач наголосив на тому, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу. За доводами відповідача надана позивачем копія договору про надання правничої допомоги від 30.01.2024 є лише підтвердженням наявності між позивачем та адвокатським об`єднанням «Моріс груп» домовленості щодо виконання договору та не підтверджує його виконання.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та заперечення відповідача, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат позивача, з чим колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 4.1. Договору про надання правничої допомоги №013/24-МҐ від 30.01.2024 сторони погодили, зокрема, що загальна вартість договору визначається як сума вартості правничої допомоги, наданої у відповідності до погоджених сторонами замовлень та підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами протягом строку дії договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору приймання-передача наданої правової допомоги та понесених фактичних витрат здійснюється шляхом підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з пунктом 5.3. Договору клієнт зобов`язується підписати два примірники акту надання послуг не пізніше 2 (двох) робочих днів з моменту надання йому оригіналів актів надання послуг Адвокатським об`єднанням та повернути один підписаний примірник акту надання послуг Адвокатському об`єднанню або надати мотивовану відмову від підписання акту у разі наявності зауважень до наданої правничої допомоги.

Тобто, умовами укладеного сторонами Договору, виходячи в тому числі з його правової природи, передбачено, що обсяг та вартість наданої АО «Моріс Груп» правничої допомоги має підтверджуватись підписаним сторонами актом, відповідно саме такий акт є належним та допустимим доказом, який підтверджує виконання Договору та надання позивачу й прийняття ним послуг на заявлену до стягнення з відповідача суму витрат на правничу допомогу.

Однак, позивач не подав до суду відповідний акт приймання-передачі наданих послуг по Договору на заявлену суму.

Не містять матеріали справи й доказів на підтвердження направлення складеного Адвокатським об`єднанням акту приймання-передачі наданих послуг по Договору позивачу в справі.

При цьому, згідно пункту 5.3. Договору клієнт має право висловити мотивовану відмову від підписання акту у разі наявності зауважень до наданої правничої допомоги, а пунктами 5.5., 5.6. Договору врегульовано порядок підписання акту у разі незгоди клієнта з запропонованим до підписання актом.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи підписаного акту суд позбавлений можливості встановити, чи дійсно позивачем були/будуть понесені відповідні витрати.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, суд повинен оцінювати реальність понесення адвокатських витрат та розумність їхнього розміру виключно за підтвердженими стороною даними про отримані і прийняті нею послуги, а не на підставі внутрішніх документів адвоката, а тому посилання скаржника на складений в односторонньому порядку протокол наданих послуг за період з 30.01.2024 по 29.07.2024 не підтверджує факту понесення позивачем витрат на вказану в ньому суму.

Долучене до заяви про ухвалення додаткового рішення замовлення свідчить про досягнення між сторонами домовленості щодо виконання Договору, однак також не підтверджує обсягу отриманих позивачем послуг.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» не надано суду належних та допустимих доказів понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 138 346,68 грн, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Стосовно доводів скаржника про відмінність судового рішення, наявного в матеріалах справи, від проголошеного в судовому засіданні 12.09.2024, колегія суддів зазначає таке.

В матеріалах справи міститься оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24, якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» в прийнятті додаткового рішення.

Водночас, враховуючи заявлене позивачем клопотання про прослуховування технічного звукозапису судового засідання від 12.09.2024, судом апеляційної інстанції у процесі підготовки до проведення судового засідання 18.11.2024 у даній справі було досліджено відповідний технічний запис та встановлено, що у судовому засіданні 12.09.2024 Господарським судом міста Києва дійсно було оголошено не ухвалу, а додаткове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Однак, колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, за результатами розгляду заяви учасників справи може прийняти (1) додаткове рішення (зокрема, якщо судом не було вирішено питання про судові витрати) або (2) ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №912/2620/21 (пункти 20-34), на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, суд касаційної інстанції, досліджуючи питання щодо форми судового рішення, яке постановляється щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (ухвала або додаткова постанова), дійшов наступних правових висновків:

« 20. ГПК передбачає ухвалення судами відповідних судових рішень, до яких належать, зокрема, ухвали, рішення, додаткові рішення. При цьому ГПК містить підстави для ухвали відповідних рішень та вимоги до них.

21. При ухваленні рішення суд вирішує, серед іншого, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК).

22. Натомість відповідно до ч. 2 ст. 232 ГПК процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

23. Відповідна норма міститься також у ч. 2 ст. 281 ГПК - щодо постановлення судом апеляційної інстанції ухвал.

24. Суд ухвалою також залишає заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без розгляду у випадках, передбачених ч. 2 ст. 118, ч. 8 ст. 129 ГПК (постанова Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №910/13813/21, ухвали Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/25118/15, від 12.12.2022 у справі №904/8630/21, від 11.07.2022 у справі №909/328/18, від 23.05.2022 у справі №914/785/20).

25. У ч. 2 ст. 118 ГПК передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

26. Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ГПК суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими ст. 34 та гл. 9 розд.III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

28. Частина 1 ст. 244 ГПК містить випадки, коли суд ухвалює додаткове рішення. Так, вказана норма передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) суд не вирішив питання про судові витрати.

29. Суд апеляційної інстанції встановив, що питання щодо розподілу судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №912/2620/21 судами першої та апеляційної інстанції не вирішувалося.

30. ПП «Норма-Трак» з дотриманням строків, встановлених ГПК, подало до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, зокрема, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

31. Суд апеляційної інстанції розглянув цю заяву відповідача щодо розподілу витрат по суті (не лишив її без розгляду через пропуск строків), але замість ухвалення додаткового рішення, постановив ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

32. Тому, зважаючи на вимоги п. 3 ч. 1 ст. 244 та ч. 1 ст. 281 ГПК, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду такої заяви ПП «Норма-Трак» повинен був ухвалити саме додаткове рішення - додаткову постанову, а не ухвалу.

33. Зважаючи на викладене, постановлення Центральним апеляційним господарським судом ухвали про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат є порушенням норм процесуального права - п. 3 ч. 1 ст. 244 та ч. 1 ст. 281 ГПК.».

Аналогічних висновків також дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 27.09.2023 у справі №903/657/22.

З огляду на наведені правові висновки, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «Зоннененергі», що відмовляючи по суті у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу суд першої інстанції мав прийняти саме додаткове рішення, а не ухвалу.

Однак суд, попри те, що в судовому засіданні 12.09.2024 оголосив додаткове рішення (дана обставина підтверджується протоколом судового засідання від 12.09.2024), помилково виготовив та долучив до матеріалів справи не додаткове рішення, а ухвалу від 12.09.2024.

Втім, таке процесуальне порушення не є безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо по суті воно є законним та обґрунтованим (аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №127/18934/18, постановах Верховного Суду від 18.04.2022 у справі №522/18010/18, від 27.12.2022 у справах №910/21725/21, №911/2778/21, №918/806/21 тощо).

Так, судова колегія зауважує, що відповідно до практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру, зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі «Салов проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі «Волчлі проти Франції», ТОВ «Фріда» проти України»).

Аналіз наведеного свідчить, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення, яке не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, є відступом від принципу правової визначеності та проявом правого пуризму (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №926/358/19).

На підставі наведеного судова колегія зазначає, що не можна скасовувати або змінювати оскаржувану ухвалу лише з мотивів неправильної форми судового рішення, оскільки таке рішення матиме ознаки видимої легітимності (дотримання ознак «форми»).

За вказаних обставин, враховуючи принцип процесуальної економії господарського судочинства, а також наведену вище практику ЄСПЛ, беручи до уваги, що прийняття оскаржуваної ухвали не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, адже фактично суд розглянув заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх покладення на відповідача в заявленому розмірі, що підтвердив суд у даній постанові, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність в даному конкретному випадку підстав для скасування правильної по суті ухвали, що оскаржується, лише з формальних причин.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, оскільки місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Зоннененергі» про прийняття додаткового рішення, відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у даній справі.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків суду не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/1486/24 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1486/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2024.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Г.П. Коробенко