ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3938/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження матеріали справи № 916/3938/24

за позовом Фізичної особи-підпиємця Васьківа Тараса Ярославовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 637 144,06 грн, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2024 Фізична особа-підприємець Васьків Тарас Ярославович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни, в якій просить суд стягнути з останньої 637 144,06 грн. заборгованості, у тому числі: 156 832,94 грн. - суму основної заборгованості, 473 635,48 грн. - пені, 1 941,13 грн. - 3% річних та 4 734,51 грн. - інфляційного збільшення, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачкою умов договору оренди транспортного засобу з правом викупу №08/01 від 08.11.2023 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2024 позовну заяву ФОП Васьківа Тараса Ярославовича залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

18.09.2024 до суду від ФОП Васьківа Тараса Ярославовича надійшла заява про усунення недоліків (вх.№34022/24), згідно якої останній такі недоліки усунув.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3938/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені частиною сьомою статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

24.10.2024 до суду ФОП Дудяк Яни Сергіївни надійшов відзив на позовну заяву (вх.№38752/24), в якому остання визнає факт наявності основної заборгованості у сумі 156 832,94 грн. за договором оренди транспортного засобу з правом викупу №08/01 від 08.11.2023, поряд з цим зазначає, що самим позивачем визнається, що вона мала в оренді відповідний транспортирний засіб з 08.11.2023 по 20.06.2024, а тому розрахунок 3% річних, інфляційних та пені позивачем мав бути виконаний за період з 09.04.2024 по 20.06.2024. Крім того, відповідачка просить суд зменшити розмір пені на 95 %, - з урахуванням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та обставин здійснення нею господарської діяльності на території Херсонської області, а також того, що вона є багатодітною матір`ю.

05.11.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 39959/24), в якій останній наполягав на своїх позовних вимогах та на невиконанні відповідачкою своїх зобов`язань за договором оренди транспортного засобу з правом викупу №08/01 від 08.11.2023.

06.11.2024 до суду від відповідачки надійшли додаткові пояснення (вх№40108/24), в яких остання зазначала, що на виконання укладеного між сторонами договору оренди транспортний засіб був повернутий нею позивачу, а тому просила вважати такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ФОП Дудяк Яни Сергіївни 156 832, 94 грн - основної заборгованості, 938,43 грн 3% річних, 4734,51 грн інфляційних втрат та 11 448,80 грн пені (з урахуванням зменшення її розміру на 95 %) за період з 09.04.2024 по 20.06.2024.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою 5, 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Згідно положень статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини четвертої 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.11.2023 між Фізичною особою-підприємцем Васьків Тарасом Ярославовичем та Фізичною особою-підприємцем Дудяк Яною Сергіївною укладено договір оренди автотранспортного засобу з правом викупу №08/01 відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець здає власний вантажний транспорт, а орендар приймає в оренду з подальшим викупом вантажний транспортний засіб та напівпричіп (далі транспортний засіб):

-автомобіль: марка Scania модель: R124 рік випуску: 2004 номерний знак: НОМЕР_3 № кузов: НОМЕР_4 ;

-напівпричіп: марка SHCMITZ модель: SPR 24 рік випуску 2003 номерний знак: ВС5812ХG № кузова НОМЕР_5 .

Згідно п. 1.2 договору транспортний засіб здається в оренду орендарю на умовах володіння і користування та належить орендодавцю на праві приватної власності. Після внесення орендарем всіх платежів і з моменту здійснення ним останнього платежу орендної плати орендодавцю, транспортний засіб переходить у власність орендаря шляхом укладення договору купівлі продажу вказаного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1.3 договору за погодженням між сторонами вартість транспортного засобу з урахуванням норм амортизації технічного стану, товарного вигляду і попиту на автомобільному ринку становить 30 000 доларів США.

У пункті 2.1 договору сторони узгодили, що орендна плата сплачується орендарем в такому порядку: з 08.12.2023 по 08.05.2025 орендар сплачує щомісячну суму орендної плати транспортного засобу в розмірі 1667доларів США на місяць (63 346 грн. за курсом 38,0 грн дол. США).

Орендна плата перераховується орендарем щомісячно в сумі 63 346 грн (1667доларів США по курсу 38,0 грн дол. США) на гривневий розрахунковий рахунок орендодавця в термін до 03 числа кожного наступного місяця за звітним починаючи з 03.12.2023 по 03.05.2025 (п. 2.2 договору).

Згідно п. 2.3 договору за прострочення платежів на термін більше одного місяця орендар сплачує орендодавцю штраф пеню у розмірі 2% за кожен день від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 2.4 договору орендар має право взяти відтермінування чергового платежу терміном на один місяць, з погодженням орендодавця. Відтермінування щомісячного платежу можна використати один раз за весь термін дії даного договору.

Положеннями п. 3.1 договору сторони узгодили, що орендодавець зобов`язується передати орендарю за актом прийому - передачі (додаток 1 до договору) технічно справний транспортний засіб, технічні паспорти транспортного засобу, протягом 3 робочих від дати підписання цього договору.

Згідно п. 3.2 договору орендар зобов`язується прийняти від орендодавця за актом прийому передачі (додаток 1 до договору) транспортний засіб. Технічні паспорти транспортного засобу протягом 3 днів з дати підписання цього договору.

У п. 5.1 договору передбачено, що одностороння відмова від виконання орендарем умов цього договору не допускається.

Згідно пункту 5.4 договору допускається сплата орендної плати за цим договором третьою стороною (юридичною або фізичною особою) повністю або частинами суми орендної плати при умові письмового погодження орендодавця.

До повного виконання умов (зазначених у пункті 2.1 цього договору) орендарем, транспортний засіб належить орендодавцю (пункт 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору після отримання орендодавцем від орендаря усієї суми грошових коштів (зазначеної в пунктах 1.3, 2.1, 2.2 цього договору), транспортний засіб переходить у власність (у володіння, користування і розпорядження) орендаря шляхом укладення договору купівлі продажу транспортного засобу за 1 000 грн.

Умовами пунктів 7.1, 7.2 договору визначено, що цей договір уклали сторони терміном на 18 місяців і він вступає в силу з дня його підписання сторонами. Цей договір може бути розірваний орендодавцем в односторонньому порядку при систематичному (більше двох разів) невиконання орендарем своїх обов`язків згідно пунктів 2.2, 3.2 договору. В разі розірвання орендодавцем цього договору з підстав зазначених у даному пункті, транспортний засіб і технічні паспорти до нього повертаються орендодавцю протягом трьох робочих днів з дня розірвання цього договору.

Відповідно до п. 8.1 договору всі суперечки і розбіжності, що виникли з цього договору або у зв`язку з ним, сторони будуть вирішувати шляхом переговорів. У разі, якщо сторони не дійдуть до угоди, спір підлягає розгляду у суді в встановленому законодавством порядку.

08.11.2023 сторони склали акт прийому- передачі транспортного засобу (додаток 1 до договору №08/01 від 08.11.2023) про здійснення приймання передачі транспортного засобу автомобіль: марка Scania модель: R124 шасі №XLER4X8, кузов № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) серії НОМЕР_6 , видане ТСЦ 4641 та напівпричіп: марка SHCMITZ модель: SPR 24 шасі № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_5 свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт).

Позивач зазначає, що ФОП Дудяк Яна Сергіївна мала в оренді вищевказані транспортні засоби з 08.11.2023 по 20.06.2024, за які мала здійснити оплату у загальній сумі 470 871,94 грн, проте здійснила лише часткову оплату у сумі 314 039 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача з 08.11.2023 по 06.09.2024, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у сумі 156 832, 94 грн.

16.07.2024 позивач направив на адресу ФОП Дудяк Яни Сергіївни претензію №1107/2 від 11.07.2024, згідно якої просив оплатити заборгованість за договором №08/01 від 08.11.2023, що станом на 20.06.2024 складала 391 481,97 грн, з яких: 156 832,94 грн - сума основної заборгованості, 228 976,09 грн - пеня, 938,43 грн. - 3% річних та 4 734,51 грн - інфляційного збільшення. Зазначена претензія отримана відповідачкою 02.08.2024, проте остання борг не сплатила, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з неї 637 144,06 грн заборгованості, у тому числі: 156 832,94 грн - суму основної заборгованості, 473 635,48 грн пені, 1 941,13 грн. 3% річних та 4 734,51 грн інфляційного збільшення

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцем Васьків Тарасом Ярославовичем та Фізичною особою-підприємцем Дудяк Яною Сергіївною укладено договір №08/01 від 08.11.2023, який є особливим видом договору та встановлює взаємовідносини між орендодавцем (власником) транспортного засобу та орендарем. Цей договір надає орендареві можливість використовувати транспортний засіб за умови сплати орендної плати з подальшим правом викупу.

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини третьої статті 285, частин першої та четвертої статті 286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Пунктом 2.2 договору №08/01 від 08.11.2023 передбачено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно в сумі 63 346 грн (1667доларів США по курсу 38,0 грн дол. США) на гривневий розрахунковий рахунок орендодавця в термін до 03 числа кожного наступного місяця за звітним, починаючи з 03.12.2023 по 03.05.2025 (пункт 2.2 договору).

Як зазначалося вище, на виконання вищенаведеного договору сторонами без зауважень було підписано 08.11.2023 акт прийому- передачі транспортного засобу (додаток 1 до договору №08/01 від 08.11.2023), за яким відповідачкою здійснено приймання від позивача транспортного засобу автомобіль: марка Scania модель: R124 шасі №XLER4X8, кузов № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) серії НОМЕР_6 , видане ТСЦ 4641 та напівпричіп: марка SHCMITZ модель: SPR 24 шасі № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_5 свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт).

Відповідний транспортний засіб перебував в оренді Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни у період з 08.11.2023 по 20.06.2024, що визнається сторонами та не заперечується позивачем.

За період з 08.11.2023 по 20.06.2024 відповідачка мала сплатити позивачу орендну плату за договором №08/01 від 08.11.2024 у загальній сумі 470 871,94 грн, між тим розрахувалась частково у сумі 314 039 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача.

З огляду на викладене, суд вбачає, що основна заборгованість Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни перед Фізичною особою-підприємцем Васьків Тарасом Ярославовичем за договором оренди автотранспортного засобу з правом викупу №08/01 від 08.11.2023 становить 156 832,94 грн, при цьому наявність відповідної заборгованості визнана відповідачем.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни на користь Фізичної особи-підприємця Васьків Тараса Ярославовича основної заборгованості за цим договором у сумі 156 832,94 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у сумі 1 941,13грн. та інфляційних нарахувань у сумі 4 734,51 грн. за період з 09.04.2024 по 06.09.2024, встановив його вірність та відповідність вимогам чинного законодавства щодо такого нарахування, з огляду на що позовні вимоги в означеній частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не враховує посилання відповідачки щодо підставності нарахування 3% річних та інфляційних витрат лише до 20.06.2024 - дати повернення транспортного засобу позивачу, оскільки факт повернення транспортного засобу позивачу не впливає на наявність прострочених оплат за договором №08/01 від 08.11.2024 станом на 06.09.2024.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки пені.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Положеннями статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, сторони у договорі за взаємною згодою мають право самостійно встановити розмір пені за прострочку платежу, однак погоджений сторонами розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 21.03.2023 у справі № 922/17/22.

Враховуючи вищевикладене, суд, здійснивши перерахунок пені, здійснений позивачем за період з 09.04.2024 по 06.09.2024 з врахуванням встановленого законом граничного розміру пені, дійшов висновку про те, що стягненню з відповідачки підлягає пеня у сумі 17 251,52грн. з відмовою в іншій частині відповідних позовних вимог.

Поряд з вказаним, відповідачкою у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру пені, відповідно до якого остання просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦКУ та ст. 233 ГКУ, зменшивши розмір пені на 95%, - з урахуванням обставин здійснення нею господарської діяльності на території Херсонської області, а також того, що вона є багатодітною матір`ю.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Суд враховує, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані, передусім, на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за спірним договором або погіршення матеріального стану саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов цього договору, з огляду на що, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 90% до 1 725,15 грн. і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги зі стягненням з відповідачки на користь позивача 156 832,94 грн. - основної заборгованості, 1 941,12 грн - 3% річних, 4 734, 51 грн - інфляційних витрат, та 1 725,15 -пені. В решті позовних вимог слід відмовити.

З огляду на часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

В свою чергу, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8% відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дудяк Яни Сергіївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підпиємця Васьківа Тараса Ярославовича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 156832 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот тридцять дві)грн. 94 коп. - основної заборгованості, 4734 (чотири тисячі сімсот тридцять чотири)грн. 51 коп. - 3% річних, 4734 (чотири тисячі сімсот тридцять чотири)грн. 51 коп - інфляційних втрат, 1725(одну тисячу сімсот двадцять п`ять)грн. 15 коп. - пені та 2169 (дві тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 09 коп - витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.І. Мостепаненко