ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" листопада 2024 р.м. ХарківСправа № 922/683/23 (922/4017/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй" (вх.№4017/24 від 12.11.2024) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою

за позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент"

про стягнення коштів

в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй"

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 позивач ТОВ "Діадема Батерфляй" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Савченко Б.Г. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх.№4017/24 від 12.11.2024), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй" безпідставно набуті та збережені грошові кошти у сумі 677 704,81 грн, а також три проценти річних у сумі 67 300,00 грн та інфляційні нарахування в сумі 347 792,76 грн за період користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй" (за період збереження Товариством з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй").

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024, справу призначено до розгляду судді Міньковському С.В.

Одночасно з позовною заявою позивач ТОВ "Діадема Батерфляй" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Савченко Б.Г. звернувся з заявою про забезпечення позову (вх.№4017/24 від 12.11.2024), відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" () та, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Есве Девелопмент" або на рахунках в інших фінансово-кредитних установах, відкритих Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент", а також на усе майно (зокрема, але не виключно, нерухоме майно), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент", в межах ціни позову 1 092 797,57 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, представник позивача зазначає, що відповідачем було набуто грошові кошти шляхом їх безготівкового перерахування ТОВ "Діадема Батерфляй" (позивача) на рахунок ТОВ "Есве Девелопмент" (відповідача) за відсутності правової підстави, оскільки Договір позики укладений між ТОВ "Діадема Батерфляй" та Іноземним підприємством "Малахіт" було розірвано сторонами, внаслідок чого зобов`язання сторін за Договором позики припинилися, а Угода про заміну відповідно не породила жодних прав та/або обов`язків ТОВ "Діадема Батерфляй" відносно ТОВ "Есве Девелопмент", оскільки на момент укладення такої угоди жодних зобов`язань ТОВ "Діадема Батерфляй" за Договором позики не існувало.

14.11.2024 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, зі змісту яких вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволені заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову повністю, обґрунтовуючи тим, що у заяві позивача про забезпечення позову відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, а також не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Щодо заперечень відповідача на заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається зі змісту заперечень відповідача щодо вжиття заходів забезпечення позову, останній вказує на те, що підстави викладені позивачем у позові та заяві про забезпечення позову не надають жодного підтвердження неможливості або утруднення виконання рішення суду. Стосовно обізнаності відповідача про наявність заборгованості перед позивачем, до позовної заяви надано вимога про повернення безпідставно набутих грошових коштів, з доказами направлення її ТОВ «Есве Девелопмент». Відповідачем зазначено про те, що вимога була направлена за адресою відповідача 16.10.2024, а 18.10.2024 дана вимога надійшла до поштового відділення «Укрпошта» 61045 за місцезнаходженням Відповідача. Однак, в той же день, 18.10.2024 вимога була перенаправлена до іншого поштового відділення «Укрпошта» 61091, у зв`язку із чим повернута позивачу із закінченням терміну зберігання. А отже, вищевказане на думку відповідача, може свідчити про неотримання зазначеної вимоги відповідачем та жодним чином не вказує про ухилення в подальшому від виконання рішення суду.

Крім іншого, стосовно тверджень позивача про те, що відповідачу відомо про безпідставність набуття та збереження грошових коштів ТОВ "Діадема Батерфляй", відповідачем зазначено наступне: оскільки зазначені обставини, як наведено вище, були встановлені судами в межах справи №922/683/23 про банкрутство ТОВ "Діадема Батерфляй", проте ТОВ "Есве Девелопмент" не здійснило жодних дій, спрямованих на повернення грошових коштів ТОВ "Діадема Батерфляй", ці доводи позивача на думку відповідача також не заслуговують на увагу, оскільки відповідач наголошував, що Додаткова угода від 01.03.2017 року про розірвання Договору позики від 04.01.2016 року є підробленою, де відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до органів поліції із відповідною заявою, вбачаючи в діях ІП «Малахіт», підробку документа, а саме: Додаткової угоди про розірвання Договору позики від 04.01.2016 року, яку він не підписував, як директор ТОВ «Діадема Батерфляй», яку він не укладав та не підписував, з ІП «Малахіт», тому в діях ІП «Малахіт» вбачаються ознаки злочину, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідач вважає, що дана заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а навпаки позивач зазначає про відсутність потреби в зустрічному забезпеченні, що на думку відповідача, є порушенням ст. 139 ГПК України.

Отже, відповідач вважає, що у заяві позивача про забезпечення позову взагалі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, а також не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Стосовно вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.141 ГПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Зі змісту наданих заперечень вбачається, що відповідач не обґрунтував свою позицію щодо необхідності вжиття заходів зустрічного забезпечення, оскільки відповідно до ч.3 ст.141 ГПК України, розмір зустрічного забезпечення має бути співмірним з розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Однак відповідач у своїх запереченнях, не визначив розмір своїх можливих збитків, що унеможливлює зробити суду висновок про можливі збитки відповідача на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, поданої одночасно з позовом, але до розгляду її справи судом.

Стосовно всіх наявних доказів щодо необхідності застосування вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з того, що:

- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;

- із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів";

- зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;

- іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідні приписи ГПК України мають загальний, універсальний характер, оскільки вони є нормами господарського процесуального права, та є обов`язковими при вирішення спору судом незалежно від правовідносин, які виникли між учасниками процесу.

Подані позивачем докази на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд визнає більш вірогідними, аніж доводи відповідача, викладені в поданих запереченнях.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову може мати місце за наявності хоча б однієї з таких умов: невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до вимог ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності застосування конкретного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заявник звертаючись з вказаною заявою до суду, просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ "Есве Девелопмент" (), та які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Есве Девелопмент" або на рахунках в інших фінансово-кредитних установах, відкритих ТОВ "Есве Девелопмент", а також на усе майно (зокрема, але не виключно, нерухоме майно), що належить ТОВ "Есве Девелопмент", в межах ціни позову 1 092 797,57 грн.

Однак, заявляючи захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно ТОВ "Есве Девелопмент" позивачем не вказано переліку майна на яке спрямований такий захід.

Як вже зазначалось вище, предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 1 092 797,57 грн.

Отже, у даному випадку відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову щодо накладення арешту на усе майно, який заявник просить вжити, та предметом позову, оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмету позову, тоді як позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.

Відтак, заявлений захід до забезпечення позову який, зокрема, позивач просить суд вжити, не є адекватним заявленим вимогам.

Як зазначалось вище, позивач в поданій заяві про забезпечення позову просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" (), та які знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" або на рахунках в інших фінансово-кредитних установах, відкритих Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент", а також на усе майно (зокрема, але не виключно, нерухоме майно), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент", в межах ціни позову 1 092 797,57 грн.

Суд вважає, що з огляду на ціну позову, а також предмет позовних вимог у даній справі, вжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача в межах заявлених позовних вимог є співрозмірними та адекватними заявленим вимогам, не утруднить та не призведе до припинення підприємницької діяльності відповідача, оскільки арешт накладається не на всі грошові кошти, а лише в межах суми позовних вимог.

Наведене свідчить про наявність зв`язку між визначеними заходами до забезпечення позову та предметом спору у даній справі.

Враховуючи доводи позивача, пов`язаність заходів забезпечення з предметом спору, наявність обставин, які свідчать про реальну можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову та часткового задоволення заяви позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ТОВ "Діадема Батерфляй" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. До набрання рішенням у даній справі законної сили накласти арешт на грошові кошти Товариству з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 244 ), наявні на його рахунках в усіх банківських установах та інших кредитно-фінансових установах на території України в межах заявленої до стягнення суми 1 092 797,57 грн (один мільйон дев`яносто дві тисячі сімсот дев`яносто сім гривень 57 коп).

3. У решті вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

4. Ухвалу направити заявнику ліквідатору ТОВ "Діадема Батерфляй".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 14.11.2024 та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання.

Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала є виконавчим документом згідно Закону України „Про виконавче провадження, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Ухвала підписана 14.11.2024 р.

Суддя Міньковський С.В.