ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2024 р. Справа №921/730/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

Представники учасників у справі не з?явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк (вх.ЗАГС №01-05/2531/24 від 09.09.2024)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 (повний текст складено 23.07.2024, суддя Сидорук А.М.)

у справі № 921/730/21

за заявою ОСОБА_1 ,

м. Тернопіль

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільського області від 30.11.2021 відкрито провадження у справі №921/730/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.01.2022 визнано вимоги кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 : Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в сумі 37 928, 06 грн. Черговість задоволення грошових вимог кредитора: в сумі 4 540,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів) в сумі 37 928,06 грн - вимоги другої черги.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2022 у справі №921/730/21 ОСОБА_2 визнано банкрутом та введено процедуру погашення боргів, керуючим реалізацією майна банкрута призначено арбітражного керуючого Микитіва О.І.

25.04.2024 на адресу суду від керуючого реалізацією майна Микитіва О.І. надійшов звіт №67 від 02.04.2024 про завершення процедури погашення боргів ОСОБА_2

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 01.07.2024 затвердити звіт керуючого реалізацією майна ОСОБА_3 про завершення процедури погашення боргів ОСОБА_2 ; завершив процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_2 та звільнив його від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Вказав, що такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Закрив провадження у справі №921/730/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; припинив дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.11.2021; припинив повноваження керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Микитіва О.І.; затвердив звіт арбітражного керуючого Микитіва О.І. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією за період з березня 2022 року по грудень 2022 року; стягнув з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь арбітражного керуючого Микитіва О.І. грошову винагороду за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника в сумі 112020,00 грн .

Ухвалу суду першої інстанції мотивована тим, що надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. При затвердженні розміру грошової винагороди арбітражному керуючому, суд не обмежений наявністю чи відсутністю погодження такої суми комітетом кредиторів. Суд першої інстанції вказав, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство дії або бездіяльність арбітражного керуючого Микитіва О.І. жодного разу кредитором не оскаржувалися, а тому вказані послуги підлягають оплаті. При цьому, оскільки фонд авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не створювався, а у боржника відсутні кошти та/або майно, яке підлягає продажу, то вказані кошти підлягають стягненню з єдиного кредитора у справі - АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 в частині затвердження звіту арбітражного керуючого Микитіва О.І. про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення з АТ «ПУМБ» на користь арбітражного керуючого Микитіва О.І. грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника в сумі 112 020,00 грн скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд:

- розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення кредитора про судове засідання у справі. При наявності зареєстрованого електронного кабінету у кредитора, суд направляв усі процесуальні документи засобами поштового зв`язку, що призвело до несвоєчасного отримання ухвалу суду із датою наступного судового засідання;

- затвердив звіт арбітражного керуючого Микитіва О.І. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією за період з березня по грудень 2022 року, в той час як процедура погашення боргів бува введена лише 03.10.2022. Тобто у період з березня 2022 року по 03.10.2022 арбітражний керуючий Микитів О.І. не виконував повноважень керуючого реалізацією майна;

- не перевірив самого звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, а також доданих до нього документів, чим порушив принцип судового контролю. У вказаному звіті арбітражний керуючий Микитів О.І. зазначив лише суми та періоди нарахування винагороди, але не вказав, яку роботу в процедурі погашення боргів боржника він виконував за вказаний період і скільки часу це фактично займало.

Вважає, що арбітражним керуючим не вжито усіх заходів щодо пошуку активів боржника, що призвело до неможливості погашення кредиторської заборгованості.

Відзивів, а також інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

07.11.2024 в судове засідання представники учасників у справі не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Разом з тим, в матеріалах справи наявне клопотання апелянта про розгляд справи без його участі.

Від арбітражного керуючого Микитіва О.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Підставою для відкладення розгляду справи можуть бути лише обставини, які об`єктивно унеможливлюють проведення судового засідання, а наведені апелянтом у заяві обставини не відповідають зазначеним критеріям, не є достатньо обґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги положення ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції лише в частині затвердження звіту ліквідатора про виплату грошової винагороди та стягнення такої із кредитора у справі, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Щодо доводів апелянта про порушення судом процесуальних норм, колегія суддів їх обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Частиною 5 ст. 242 ГПК України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, відповідно до ч. 6 вказаної статті днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвала суду від 29.05.2024, якою розгляд справи призначено на 17.06.2024, та ухвала була від 17.06.2024, якою розгляд справи призначено на 01.07.2024, були надіслані судом першої інстанції на адресу місця реєстрації апелянта. Вказані ухвали кредитор АТ «ПУМБ» отримав засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 18.06.2024 та 01.07.2024 відповідно, тобто після проведення судових засідань. Таким чином, суд розглянув справу за відсутності відомостей про вручення кредитору копії двох останніх ухвал про дату наступного судового засідання.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитор АТ «ПУМБ» має зареєстрований електронний кабінет у системі ЄСІТС. Проте, суд першої інстанції направляв процесуальні документи кредитору засобами поштового зв`язку, що призвело до їх несвоєчасного отримання.

Оскільки суд розглянув справу за відсутності доказів щодо належного повідомлення кредитора про розгляд справи, адже ухвали суду із зазначенням дати наступного судового засідання надходили кредитору вже після їх проведення, то це призвело до того, що АТ «ПУМБ» було позбавлене можливості висловити свої аргументовані заперечення щодо затвердження звіту арбітражного керуючого та стягнення із такого кредитора витрат на оплату винагороди арбітражного керуючого.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на зазначене, факт неналежного повідомлення кредитора про дату, час і місце судового засідання є самостійною та обов`язковою підставою для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині.

Місцевий господарський суд, затверджуючи звіт арбітражного керуючого, ухвалив рішення про стягнення з кредитора АТ «ПУМБ» грошової винагороди на користь арбітражного керуючого.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Книга третя КУзПБ містить положення щодо банкрутства юридичних осіб; книга четверта - положення щодо відновлення платоспроможності фізичної особи.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 115 та ч. 3 ст. 116 КУзПБ провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. При цьому, обов`язково умовою є те, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Тобто, на етапі реструктуризації боргів законодавець поклав саме на боржника весь тягар оплати послуг арбітражного керуючого.

Після переходу до наступної стадії - погашення боргів в КУзПБ не визначено, що у разі закінчення внесених заявником/боржником авансованих коштів або відсутності коштів та майна у боржника, суд може стягнути з кредиторів кошти для сплати арбітражному керуючому винагороди та/або відшкодування понесених ним витрат.

Так, згідно з ч. 1, 6 статті 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів наголошує, що КУзПБ містить застереження щодо боржника, який ініціює своє банкрутство, а саме: звертаючись до господарського суду з заявою про неплатоспроможність фізичної особи заявник зобов`язаний мати достатньо майна для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі (ч. 5 ст. 34 та ч. 1 ст. 113 КУзПБ).

Отже, нормами КУзПБ передбачено додаткову вимогу щодо заяви боржника, у разі ініціювання ним провадження у справі про власне банкрутство (неплатоспроможность) - обов`язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. У визначенні таких витрат необхідно враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за 120 днів в процедурі реструктуризації боргів боржника; в процедурі погашення боргів боржника; відшкодування судового збору, сплаченого кредиторами за подачу грошових вимог, згідно переліку кредиторів, який визнає боржник та їх правової допомоги, тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що законодавець звільнив фізичну особу лише від обов`язку сплати судового збору за подання заяви про неплатоспроможність, проте інших пільг щодо оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, КУзПБ не містить.

Так, абз. 7 ч. 2 ст. 30 КУзПБ передбачено, що у разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення).

Частиною 5 ст. 30 КУзПБ передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначаються рішенням зборів кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про створення фонду авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого зборами кредиторів у цій справі не приймалося.

Рішення зборів кредиторів про затвердження звіту арбітражного керуючого про розмір основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна у справі та її виплату відсутнє.

На відміну від інституту про неплатоспроможність фізичної особи, інститут про банкрутство юридичної особи має свої особливості. КУзПБ розширює можливості за рахунок чого може бути оплачено послуги арбітражного керуючого у справах про банкрутство юридичної особи, які ініційовані кредиторами.

Крім того, активи боржника-юридичної особи, можуть збільшуватися за рахунок майнових прав, які виникають у зв`язку з визнанням угод недійсними в порядку ст. 42 КзПБ, та зобов`язаннями осіб, які відповідають за зобов`язаннями боржника відповідно до закону або установчих документів боржника, які входять до ліквідаційної маси (ст. 213 ГК України), також, за наслідком застосування субсидіарної відповідальності до третіх осіб, засновників, керівників боржника, та інших осіб, за доведення боржника до банкрутства або з вини цих осіб (ч. 2 ст. 65 КУзПБ).

Важливою відмінністю двох інститутів є і те, що у справах про банкрутство юридична особа ліквідується, проте, за фізичною особою зберігається ряд обов`язків та остання не втрачає право на працю та інші можливості для набуття майна.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Згідно із реєстром кредиторів у боржника наявні боргові зобов`язання перед одним кредитором - АТ «Пумб») у розмірі 37 928,06 грн.

Із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 21.01.2021 звільнений з посади оператора ЧПУ у ФОП Фурдели А.Д. (а.с. 33, т. 1). Докази працевлаштування боржника на інше місце роботи в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 34 КУзПБ боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, якщо інше не передбачено Кодексом.

Отже, подаючи заяву про власну неплатоспроможність та обираючи керуючого реструктуризацією, боржник повинен мати майно, до якого згідно зі ст. 177 Цивільного кодексу України відносяться гроші для оплати послуг керуючого реструктуризацією та покриття усіх його витрат, пов`язаних зі справою, яку порушено за ініціативою боржника.

Авансування коштів на оплату послуг керуючого реструктуризацією за три місяці роботи не звільняє боржника від подальшого відшкодування основної грошової винагороди керуючого реструктуризацією чи керуючого реалізацією та його витрат у справі у разі, якщо процедура реструктуризації / реалізації боргів буде тривати більше трьох місяців.

Колегія суддів зауважує, що наявність у заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про неплатоспроможность є гарантією законних очікувань кредиторів і арбітражного керуючого на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи про неплатоспроможность.

Відповідно до приписів ст. 13 Цивільного кодексу України особа користується своїми правами у межах, наданих актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм у справі про неплатоспроможність боржника. Тому обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом при ухваленні рішення, зокрема, про стягнення витрат на оплату винагороди арбітражного керуючого.

Ініціюючи провадження у справі про свою неплатоспроможність за відсутності будь-якого майна, а також законного джерела походження коштів, колегія суддів вбачає в діях боржника зловживання своїми правами, коли останній намагається не тільки списати свій борг, а ще й при цьому перекласти тягар по оплаті послуг арбітражного керуючого на кредиторів, що має місце у цій справі.

При цьому, КУзПБ не передбачає можливості стягнення з кредиторів коштів для сплати арбітражному керуючому винагороди та/або відшкодування понесених ним витрат.

Саме на заявника-боржника справи про банкрутство (неплатоспроможність) законодавець поклав обов`язок по відшкодуванню судових витрат, до яких, як зазначено, відноситься і витрати на оплату винагороди арбітражному керуючому.

Таким чином, законодавець передбачив обов`язок для боржника мати достатньо майна на погашення судових витрат у справі у разі ініціювання своєї неплатоспроможності, оскільки після реструктуризації боргів заявник отримує пільги, які передбачені в інституті про неплатоспроможність. Тому перекладання тягаря оплати послуг арбітражного керуючого на кредиторів, які звернулися в справу про банкрутство в надії отримати частину своїх коштів, на думку колегії суддів, є зловживанням своїми правами в розумінні ст. 13 ЦК України та ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Тому, на думку колегії суддів, перекладення обов`язку по оплаті грошової винагороди арбітражного керуючого на кредитора ставить вкрай невигідне становище останнього, оскільки після списання боргу на нього ще і буде покладено додатковий тягар оплати судових витрат, який у цій справі перевищує сам борг фізичної особи, що нівелює весь принцип інституту неплатоспроможності фізичної особи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається те, що ОСОБА_1 є працездатною особою, яка не досягла пенсійного віку. Таким чином, боржник у цій справі і після визнання банкрутом може накопичувати своє майно шляхом отримання заробітної плати і т.д. А отже, майновий стан боржника-фізичної особи, на відміну від юридичної, після її визнання банкрутом може змінюватися, про що також було зауважено вище.

Таким чином, оскільки КУзПБ поклав саме на боржника-ініціатора справи про неплатоспроможність обов`язок мати достатньо майна для покриття судових витрат (які включають витрати і на оплату винагороди арбітражного керуючого), грошова винагорода арбітражного керуючого Микитіва О.І. за період виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією / реалізацією могла б бути стягнута із боржника ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у заяві про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого останній просить стягнути грошову винагороду виключно із кредитора АТ «ПУМБ».

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви арбітражного керуючого Микитіва О.І. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу також на таке.

Як було зазначено вище, сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реалізацією становить три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, погашення боргів боржника подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Таким чином, законодавство чітко розмежовує функції та повноваження керуючого реструктуризацією і керуючого реалізацією. Відповідно дії арбітражного керуючого мають відповідати його функції в конкретний період провадження у справі про банкрутство. Для належного визначення обсягу винагороди та її правомірності звіт арбітражного керуючого повинен чітко відображати, в рамках якої саме процедури здійснювалися його дії.

У цій справі встановлено, що арбітражний керуючий подав звіт про затвердження основної грошової винагороди за виконання ним повноважень керуючого реалізацією. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у період із березня 2022 року по 03.10.2022 арбітражний керуючий фактично виконував повноваження керуючого реструктуризацією.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 30 КУзПБ, стягнення винагороди за виконання повноважень, які арбітражний керуючий фактично не здійснював, суперечить як вимогам законодавства, так і принципам прозорості та добросовісності в провадженні у справах про неплатоспроможність.

Крім того, як правомірно зазначив суд першої інстанції, звіт арбітражного керуючого повинен оцінюватися не лише з точки зору календарного періоду його подання, але й з огляду на дійсно виконану ним роботу. Подання звіту із зазначенням іншої процедури або функції, ніж ті, що фактично виконувалися, є підставою для відмови в його затвердженні.

Суд апеляційної інстанції також враховує доводи апеляційної скарги, які свідчать про неналежне дослідження судом першої інстанції поданого арбітражним керуючим звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання ним повноважень керуючого реалізацією, а також доданих до нього документів.

Згідно з ч. 2 ст. 130 КУзПБ, акт інвентаризації майна боржника у процедурі погашення боргів повинен бути складений протягом 30 днів з дня введення відповідної процедури. У цій справі процедура погашення боргів була введена з 03.10.2022, а отже, акт інвентаризації мав бути складений до 03.11.2022. Однак поданий до звіту акт від 05.02.2022 належить до попередньої процедури реструктуризації боргів.

Більше того, всі інші документи, додані арбітражним керуючим до звіту (зокрема інформація з Державних реєстрів та акти інвентаризації), датовані січнем-лютим 2022 року, що також свідчить про їхню належність до періоду реструктуризації боргів, а не до процедури погашення боргів боржника.

Із наданого звіту не вбачається вчинення арбітражним керуючим будь-яких конкретно визначених дій у процедурі погашення боргів боржника, їх обсяг, а також час, витрачений на виконання цих дій (окрім скликання зборів кредиторів). У звіті зазначено лише суми та періоди нарахування винагороди, що не дозволяє суду оцінити належність виконання арбітражним керуючим його обов`язків у межах процедури реалізації боргів.

Таким чином, поданий у цій справі звіт арбітражного керуючого, окрім іншого, не може бути затверджений, оскільки він не відповідає матеріалам справи в частині зазначення виду виконуваних повноважень, а заявлена грошова винагорода не кореспондує з реально виконаними діями арбітражного керуючого.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене вище у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду в оскаржуваній частині скасуванню.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2023 у справі №921/730/21 в частині затвердження звіту арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією за період з березня 2022 року по грудень 2022 року та в частині стягнення із Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією майна боржника в сумі 112 020,00 грн скасувати.

3. Прийняти у цій частині нове рішення, яким у затвердженні звіту арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реалізацією відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2024.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК