ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2024 р. Справа№ 910/8808/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Хрипуна О.О.

секретаря судового засідання Антонюк А.С.,

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 09.09.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.09.2024

у справі № 910/8808/24 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області

про скасування державних реєстрацій земельних ділянок та поновлення державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі позивач, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою від 11.07.2024 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, у якій просить суд:

2. - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,5500 га (кадастровий номер :04:012:0052), що знаходиться за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область;

3. - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер :04:012:0091), що находиться за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область;

4. - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,300 га (кадастровий номер :04:012:0092), що знаходиться за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область;

5. - поновити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,5500 га (кадастровий номер :04:012:0012), що знаходиться за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область, що виступила в якості забезпечення по кредитному договору №/143/2008 від 14.05.2008, на підставі договору іпотеки № PML-012/143/2008/1 від 14.05.2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (третя особа 1), посвідченого приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за номером 2056, на підставі якого передано в іпотеку вищезазначене майно, заборона № 2057.

6. Ухвалою від 22.07.2024 Господарський суд міста Києва вказану позовну заяву передав на розгляд до Господарського суду Київської області.

7. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» 24.06.2016 уклали договір про відступлення права вимоги, в рамках якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло, в тому числі право вимоги звернути стягнення на майно громадянина ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) земельну ділянку площею 0,5500 га (кадастровий номер :04:012:0012) за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область, яка є предметом договору іпотеки № PML-012/143/2008/1 від 14.05.2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

8. На підставі виготовленої ТОВ «Земресурс» на замовлення ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки останній зареєстрував земельну ділянку (0,5500 га) за новим кадастровим номером :04:012:0052 та отримав державний акт на право власності (серія ЯЖ 233465). Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

9. Як зазначає позивач, 20.05.2013 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки передав її у власність ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), який, в свою чергу, 31.08.2013 здійснив поділ об`єкта нерухомого майна та утворив земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:012:0091, площею 0,25 га. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; :04:012:0092, площею 0,30 га. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

10. Позивач стверджує, що з цього приводу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зверталось із відповідним листом від 17.05.2024 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області щодо скасування та поновлення державних реєстрацій земельної ділянки, на який отримав відповідь від 06.06.2024 про відсутність підстави для скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012.

11. Вважаючи, що державна перереєстрація земельної ділянки площею 0,5500 га, яка розташована в с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область, кадастровий номер :04:012:0012, здійснена із порушенням норм статей 22, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», статті 56 Закону України «Про землеустрій», позивач звернувся до господарського суду із цим позовом.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду, мотиви її прийняття та рух справи в місцевому суді

12. Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про скасування державних реєстрацій земельних ділянок та поновлення державної реєстрації земельної ділянки.

13. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до господарського суду із позовом про скасування державної реєстрації земельних ділянок, зокрема з кадастровими номерами :04:012:0091 та :04:012:0092, утворених в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0052, та які, за твердженнями позивача, наразі належать на праві власності громадянину ОСОБА_3 , такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

14. Не погодившись із ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2024 по справі № 910/8808/24, представник скаржника адвокат Міньковська А.В., яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору про надання правової допомоги №10/1 від 12.02.2024 від 27.09.2024, 26.09.2024 засобами поштового зв`язку у встановлений процесуальний строк подала апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 10.09.2024 Про відмову у відкритті провадження у справі № 910/8808/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про скасування державних реєстрацій земельних ділянок та поновлення державної реєстрації земельної ділянки; ухвалити рішення, яким зобов`язати суд першої інстанції розглянути позовну заяву скаржника по суті.

15. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує на таке:

16. Скаржник не згодний із постановленою ухвалою, вважає, що остання була прийнята на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм процесуального права.

17. Сторонами цього провадження (позивачем, відповідачем) у справі безпосередньо є дві юридичні особи, треті особи - фізичні особи, які зазначені у шапці позовної заяви скаржника, оскаржуваною ухвалою навіть не залучені до участі справі та не зазначені в резолютивній частині.

18. При винесені Господарським судом міста Києва по цій справі ухвали від 22.07.2024 про передачу справи на розгляд іншому суду по територіальної юрисдикції (підсудності), ніяких доводів, що дана справа за суб`єктивним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства зазначено не було.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

19. Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 910/8808/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

20. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Гончарова С.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 910/8808/24; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/8808/24 призначено до розгляду на 21.10.2024.

21. Станом на 21.10.2024 матеріали справи з суду першої інстанції не надійшли, що унеможливлює апеляційний розгляд.

22. У зв`язку з необхідністю повторного витребування матеріалів справи, колегія суддів вважає за необхідне визначити нову дату розгляду справи.

23. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Гончарова С.А.) розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.09.2024 у справі № 910/8808/24 призначено на 07.11.2024.

Позиції учасників справи

24. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Явка представників учасників справи

25. У судове засідання 11.11.2024 з`явився представник позивача, дав пояснення по справі, вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

26. 11.11.2024 в судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомляв, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом доставлення копій ухвали апеляційного суду до його електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою.

27. Згідно з частиною 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

28. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

29. Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідною ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

30. В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

31. Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

32. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

33. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі, а тому колегія суддів ухвалила здійснити розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

34. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» 24.06.2016 уклали договір про відступлення права вимоги, в рамках якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло, в тому числі право вимоги звернути стягнення на майно громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) земельну ділянку площею 0,5500 га (кадастровий номер :04:012:0012) за адресою: с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область, яка є предметом договору іпотеки № PML-012/143/2008/1 від 14.05.2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

35. На підставі виготовленої ТОВ «Земресурс» на замовлення ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки останній зареєстрував земельну ділянку (0,5500 га) за новим кадастровим номером :04:012:0052 та отримав державний акт на право власності (серія ЯЖ 233465). Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

36. Як зазначає позивач, 20.05.2013 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки передав її у власність ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), який, в свою чергу, 31.08.2013 здійснив поділ об`єкта нерухомого майна та утворив земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:012:0091, площею 0,25 га. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; :04:012:0092, площею 0,30 га. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

37. Позивач стверджує, що з цього приводу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зверталось із відповідним листом від 17.05.2024 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області щодо скасування та поновлення державних реєстрацій земельної ділянки, на який отримав відповідь від 06.06.2024 про відсутність підстави для скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012.

38. Вважаючи, що державна перереєстрація земельної ділянки площею 0,5500 га, яка розташована в с. Дерев`янки, Васильківський район, Київська область, кадастровий номер :04:012:0012, здійснена із порушенням норм статей 22, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», статті 56 Закону України «Про землеустрій», позивач звернувся до господарського суду із цим позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

39. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

40. За вимогами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

41. Згідно з приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

42. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

43. Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

44. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

45. У рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24.) Європейський суд з прав людини закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

46. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

47. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

48. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

49. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

50. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

51. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед майнового приватного права чи інтересу.

52. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21.

53. Згідно з приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

54. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, згідно з частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

55. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виник ає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

56. Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

57. Натомість відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

58. Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

59. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді та переданий на його розгляд з такими вимогами.

60. В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при винесені Господарським судом міста Києва по цій справі ухвали від 22.07.2024 про передачу справи на розгляд іншому суду по територіальної юрисдикції (підсудності), ніяких доводів, що дана справа за суб`єктивним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства зазначено не було.

61. Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями скаржника, у зв`язку з таким:

62. Господарський суд Київської області обґрунтовано зазначив, що такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи. Вказане твердження ґрунтується на наступних доводах:

63. Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд установлено наявність підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на таке.

64. Згідно із частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

65. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

66. Пунктами 6, 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

67. За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

68. Цивільні права та інтереси суд може захистити у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

69. Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

70. Частинами другою і третьою статті 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

71. Відповідно до положень статті 791 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

72. За приписами статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування тощо.

73. Згідно із частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

74. Враховуючи те, що позивач звернувся до господарського суду із позовом про скасування державної реєстрації земельних ділянок, зокрема з кадастровими номерами :04:012:0091 та :04:012:0092, утворених в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0052, та які, за твердженнями позивача, наразі належать на праві власності громадянину ОСОБА_3 , то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи.

75. Вказані правові висновки корелюються з висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 911/4111/16 та № 911/4144/16, про те, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

76. Аналогічні правові висновки щодо розгляду у порядку цивільного судочинства земельних спорів за участю фізичних осіб викладені також у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 911/4062/16, від 13.06.2018 у справі № 911/4112/16, від 04.10.2018 у справі № 911/43/17, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 та від 13.11.2018 у справі № 904/8880/17.

77. Тобто справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

78. Як свідчить зміст заявленого позивачем позову у справі № 910/8808/24, предмет спору у відповідних правовідносинах безпосередньо стосується прав та обов`язків фізичної особи ОСОБА_3 , яку позивач включив до складу учасників судового процесу, зазначивши як третю особу, а тому Господарський суд Київської області вірно зазначив, що позов підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

79. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, у якій, з метою забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила від своїх висновків, висловлених у постановах від 12.02.2019 у справі № 911/414/18 та від 12.06.2019 у справі № 911/848/18, згідно з якими визнання недійсним рішення суб`єкта владних повноважень про надання земельної ділянки у власність фізичній особі, безпосередньо не впливає на права і обов`язки такої фізичної особи, якщо вона не є власником земельної ділянки на момент пред`явлення позову.

80. Саме на права та обов`язки фізичної особи ОСОБА_3 , яку позивач включив до складу учасників судового процесу, зазначивши як третю особу, вплине вирішення даного спору.

81. Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо того, що сторонами цього провадження (позивачем, відповідачем) у справі безпосередньо є дві юридичні особи, треті особи - фізичні особи, які зазначені у шапці позовної заяви скаржника, оскаржуваною ухвалою навіть не залучені до участі справі та не зазначені в резолютивній частині.

82. Крім того, в своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала була прийнята на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм процесуального права.

83. Однак, колегія суддів критично ставиться до таких тверджень скаржника, у зв`язку з таким:

84. Відповідно до статті 210 ГПК України, що має назву "Дослідження доказів", суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів визначений у § 3 глави 6 Розділу ІІІ ГПК України.

85. Стаття 86 ГПК України, що має назву "Оцінка доказів", визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

86. Для кожного окремо взятого доказу законодавець установлює такі критерії оцінки як належність, допустимість та достовірність (статті 76-78 ГПК України); доказів у їх сукупності - вірогідність (стаття 79 ГПК України).

87. Тобто заключною стадією процесу доказування є дослідження та оцінка доказів судом. Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 369/6092/20 (провадження № 14-9цс23)).

88. Отже, поняття "дослідження доказів" та "оцінка доказів" не є тотожними за своїм змістом. Дослідження доказів виступає одним з етапів судового доказування, який передує оцінці доказів. Порушення правил оцінки доказів судом першої (апеляційної) інстанції може виражатися або в порушенні правил дослідження доказів, або в неправильній оцінці доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

89. У справі, що переглядаються, місцевий суд відмовив у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про скасування державних реєстрацій земельних ділянок та поновлення державної реєстрації земельної ділянки.

90. Відтак стадія дослідження чи оцінки доказів не наставала, місцевий суд досліджував лише підстави для відкриття провадження у справі чи відмови у такому відкритті.

91. Колегія суддів наголошує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

92. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

93. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

94. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

95. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

96. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

97. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

98. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

99. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

100. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

101. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

102. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

103. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про скасування державних реєстрацій земельних ділянок та поновлення державної реєстрації земельної ділянки.

104. Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

105. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

106. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

107. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є законною, обґрунтованою, і підстав для її скасування чи зміни апеляційний господарський суд не знаходить.

108. Доводи скаржника не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

109. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

110. Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в його апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

111. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

112. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

113. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 10.09.2024 у справі №910/8808/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

114. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відсутні.

Судові витрати

115. У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.

116. Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 10.09.2024 у справі №910/8808/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.11.2024 в перший день після виходу з відпустки судді Яковлєва М.Л. та повернення з відрядження судді Хрипуна О.О.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді М.Л. Яковлєв

О.О. Хрипун