ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2024 р. Справа №909/706/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

І.Ю. Панова

секретар судового засідання Р.А. Пишна

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича б/н від 02.07.2024 року (вх. №01-05/1887/24 від 03.07.2024 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 року (суддя І.М.Скапровська; повний текст рішення складено 25.06.2024 року)

у справі № 909/706/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича (надалі ФОП Денисов М.Р.)

до відповідача: Івано-Франківської міської ради

про визнання незаконними, скасування пунктів рішень

за участю:

від позивача: Калинюк Р.С. адвокат (ордер серії АТ № 1077333 від 18.08.2024 року); Дашинич О.Б. адвокат (ордер серії ВС № 1300179 від 16.08.2024 року);

від відповідача: Бахур Н.В. (самопредставництво юридичної особи),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

ФОП Денисов М.Р. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними та скасування п. п. 49; 50 рішення Івано-Франківської міської ради, 36 сесії восьмого демократичного скликання, від 15.06.2023 № 125-36, якими припинено, за згодою, дію укладених ФОП Денисов М.Р., договорів оренди земельних ділянок, площею 0,3099 га; 0,2002 га, що розташовані в м. Івано-Франківську по вул. В. Івасюка - В. Стуса, для влаштування тимчасової автомобільної стоянки (03.10 Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури), з кадастровими номерами :09:004:0014 (реєстрація права оренди земельної ділянки від 20.03.2018 №25386133) та :09:004:0013 (реєстрація права оренди земельної ділянки від 20.03.2018 №25384582).

Позов обгрунтований тим, що відповідач прийняв спірне рішення (пункти рішення) всупереч волі повивача, оскільки жодних документів чи заяв щодо припинення орендних відносин позивачем не підписувалось і не подавалось. Позивач зазначає, що долучені до заяв, за наслідками розгляду яких винесено спірне рішення, документи, зокрема, копія паспорта громадянина України, є недійсними, відповідно рішення прийнято всупереч вимогам ст.ст.11, 203, 215, 205, 207, 627 ЦК України та Закону України "Про оренду землі".

Відповідач, щодо позову заперечив, вказав на безпідставність вимог, оскільки спірне рішення прийнято в межах визначених законом повноважень на підставі заяв, що поступили у порядку, встановленому Законом України "Про адміністративні послуги".

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 у справі № 909/706/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Аналізуючи обставини справи, в тому числі висновок судової експертизи, суд встановив, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийнято про припинення орендних правовідносин без волевиявлення позивача. Разом з тим, оскільки з докладного аналізу опису проведених експертом досліджень суд встановив відсутність волевиявлення не тільки на припинення орендних правовідносин, а й на їх виникнення, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ФОП Денисов М.Р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, судове рішення винесено з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, а відтак просить суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Зокрема, скаржник зазначає, що у даній ситуації відповідач не мав права приймати через Центр надання адміністративних послуг подані нібито від його імені заяви з пакетом документів про припинення спірних договорів, оскільки такі документи містили явні невідповідності та суперечності. А саме, заяви про припинення дії договорів подані від імені громадянина ОСОБА_1 , натомість договори оренди земельних ділянок укладені з ОСОБА_1 як з підприємцем. Подана до заяв копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 є недійсною, так як 22.06.2017 паспорт замінений на ID-картку, про що відповідачу було достеменно відомо, оскільки на момент укладення договорів оренди землі позивачем подавався паспорт зразка ID-картки. А відтак, враховуючи, що позивач не надавав згоди на припинення спірних договорів оренди, то у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

У додаткових поясненнях скаржник зауважив, що місцевий господарський суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки, встановивши відсутність згоди позивача на припинення дії договорів оренди земельних ділянок, суд дав оцінку обставинам щодо укладення самих договорів від 15.02.2018, проте факт укладення правочинів не заперечувався сторонами, такі вимоги позивачем не заявлялися.

В судовому засіданні представники скаржника доводи апеляційної скарги підтримали повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4630/24 від 11.07.2024). Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а відтак просить суд залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, стосовно тверджень апелянта про долучення до заяви про припинення дії договорів оренди копії недійсного паспорту, вилученого в червні 2017 року, відповідач зауважує, що зазначеним доводам суд надав належну оцінку та не прийняв їх до уваги, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером витягу 118173447 відомості про суб`єкта речового права в березні 2018 року встановлювались на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06.03.2003, Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області. Стосовно тверджень апелянта про те, що зазначена на конверті адреса не є його зареєстрованим місцем проживання, відповідач зазначає, що в заявах про припинення договорів оренди від імені гр. ОСОБА_1 зазначена адреса реєстрації, і саме ці заяви послугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень міської ради. Оскільки як заяви так і спосіб їх подання повністю відповідають вимогам чинного законодавства, то відповідно відповідачем не було порушено вимог закону під час їх розгляду.

Обставини справи

Як видно із наявних у даній судовій справі копій документів, 15.02.20218 між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та ФОП Денисовим М.Р. (орендар), на підставі п. 10 додатку 5 рішення 18 сесії 7 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 15.02.2018, укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,3099 га, що розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, з кадастровим номером :09:004:0014.

Пунктом 8 договору сторони погодили, що цей договір укладено терміном на 10 років до 15.02.2028.

20.03.2018 здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки за №25386133.

15.02.20218 між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та ФОП Денисовим М.Р. (орендар), на підставі п. 11 додатку 5 рішення 18 сесії 7 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 15.02.2018, укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,2002 га, що розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, з кадастровим номером :09:004:0013.

Пунктом 8 договору сторони погодили, що цей договір укладено терміном на 10 років до 15.02.2028.

20.03.2018 здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки за №25384582.

Як стверджує позивач, йому стало відомо, що 15.06.2023 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення № 125-36, яким п. 49 та п. 50 вирішила припинити, за згодою, дію договорів оренди земельних ділянок площею 0,3099 га з кадастровим номером :09:004:0014 та площею 0,2002 га з кадастровим номером :09:004:0013, що розташовані в АДРЕСА_1 (03.10 Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури).

04.07.2023 ФОП Денисов М.Р. звернувся до Івано-Франківської міської ради із запитом про надання інформації щодо припинення дії вказаних вище договорів.

У відповідь наданий запит, ВК Івано-Франківської міської ради листом № 14/01-18/2641 від 13.07.2023 повідомила, що до Центру надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська 27.03.2023 поштовим зв`язком надійшли звернення від гр. ОСОБА_1 щодо отримання адміністративної послуги «Рішення про припинення користування земельною ділянкою». Заяви про припинення договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :09:004:0014 та :09:004:0013 були прийняті та зареєстровані працівниками Івано-Франківської міської ради. За результатами розгляду заяв, Івано-Франківською міською радою прийнято рішення про припинення дії спірних договорів оренди земельних ділянок за згодою сторін.

Позивач, заперечуючи підписання та подання будь-яких заяв про припинення дії спірних договорів, звернувся до судуіз позовом про визнання недійсними та скасування п.49 та п.50 рішення Івано-Франківської області, 36 сесії 8 демократичного скликання від 15.06.2023 № 125-36.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Предметом позову є визнання незаконним та скасування п. 49; 50 рішення Івано-Франківської міської ради, якими припинено, за згодою, дію договорів оренди землі.

Підставою позову є відсутність згоди позивача на припинення даних відносин і, як наслідок, незаконність рішень відповідача.

Розпорядження землями комунальної власності належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (ст. 12 Земельного Кодексу України).

Вирішення, відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, є виключно компетенцією, зокрема, міської ради, виключно на пленарних засіданнях (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Рішення та інші акти, рада приймає в межах своїх повноважень на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу, крім випадків, передбачених Законом.

Від імені та в інтересах територіальної громади, відповідно до закону, органи місцевого самоврядування здійснюють правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Земельні ділянки з кадастровими номерами :09:004:0014, :09:004:0013, які були предметом договорів оренди, що припинені спірним рішенням, є комунальною власністю (витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017).

Отже, в силу викладеного, правомочності щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами :09:004:0014; :09:004:0013 належали відповідачу, як органу місцевого самоврядування.

Адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг (ст. 9 Закону України "Про адміністративні послуги").

Заява на отримання адміністративної послуги подається у порядку, встановленому Законом України "Про адміністративну процедуру".

Згідно ст. 41 Закону України "Про адміністративну процедуру", заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.

Граничний строк надання адміністративної послуги не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання суб`єктом звернення заяви та документів, необхідних для отримання послуги (ст. 10 Закону України "Про адміністративні послуги") .

Як зазначалося вище, що відповідач прийняв спірне рішення, за наслідком розгляду заяв та документів долучених до них, що поступили до Центру надання адміністративних послуг в м. Івано-Франківськ поштовим зв`язком, що не суперечить вищевказаним нормам законів, відповідно, не ставить під сумнів правомочність відповідача, як суб`єкта надання адміністративної послуги, надати таку послугу, суб`єкту звернення, за наслідками розгляду заяви, що поступила поштовим зв`язком.

Право розірвати договір оренди землі, за згодою сторін, передбачено ст. 31 Закону України "Про оренду землі".

Пунктом 38 договорів оренди землі від 15.02.2018 з кадастровими номерами :09:004:0014; :09:004:0013, дію яких припинено спірним рішенням, обумовлено порядок припинення дій договору, шляхом його розірвання, зокрема, за взаємною згодою.

Оскільки позивач заперечував факт подання заяв про припинення дії договорів оренди земельних ділянок від 15.02.2018, місцевий господарський суд, з метою встановлення дійсних обставин справи щодо підписання документів які стали підставою для прийняття органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення, ухвалою суду від 21.09.2023 було призначено почеркознавчу судову експертизу.

У висновку експерта №СЕ-19/109-24/200 ПЦ від 29.02.2024, зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

З аналізу змісту висновку експерта суд першої інстанції встановив, що позивач не підписував не тільки документів, на підставі яких орендні правовідносини припинені спірним рішенням, а й документів, на підставі яких вони виникли, тобто і самих договорів оренди земельних ділянок від 15.02.2018.

За наведених обставин, місцевий господарський суду погодився із твердженнями ФОП Денисова М.Р., що спірне рішення прийнято про припинення орендних правовідносин без волевиявлення позивача.

Разом з тим, оскільки суд, з докладного опису проведених експертом досліджень встановив відсутність волевиявлення не тільки на припинення правовідносин, а й на їх виникнення, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами ч.1 ст. 14 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч.3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Відповідно до частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 2 названої статті ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Суд вирішує спір у межах заявлених позивачем вимог, а саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач; при цьому, користуючись принципом «суд знає закони», при вирішенні спору суд може застосувати до спірних правовідносин інші норми права, ніж ті, які зазначив позивач як правову підставу позову.

Разом з тим, суд вирішує спір, виходячи з тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та не повинен відшукувати та досліджувати всі інші можливі обставини для задоволення позову, про які не заявляв позивач.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 910/15551/20.

У справі, яка розглядається, місцевий господарський суд в основу рішення про відмову у позові поклав висновок експертизи, в якій зокрема, експерт, досліджуючи договори оренди землі від 15.02.2018, зробив висновок, що такі також не підписані ОСОБА_1 .

Однак, аналізуючи зміст позовної заяви, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги про визнання недійсними пунктів рішення органу місцевого самоврядування стосувалися обставин припинення дії спірних договорів. Під час розгляду справи ні позивачем, ні відповідачем жодним чином не заперечувався факт укладення договорів. Позивачем не заявлялися вимоги стосовно дослідження обставин укладення чи не укладення правочинів.

Суд першої інстанції, досліджуючи обставини щодо укладення правочинів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, яка не заявлялася позивачем, чим порушив наведені вище вимоги ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Так, як зазначалося вище, між сторонами виник спір щодо правомірності припинення дії договорів оренди землі за взаємною згодою.

За змістом ч.9 ст. 93 ЗК України та ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 виснувала, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас, свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту.

Вказане вище узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 , від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20).

Як вбачається з матеріалів даної справи, звертаючись до суду, позивач прагне відновити становище, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, тобто відновити дії договорів з метою їх використання у своїй господарській діяльності.

Водночас, судом з`ясовано, що на підставі оскаржуваного рішення Івано-Франківської місткої ради № 125-36 від 15.06.2023 внесено запис до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення договорів оренди землі від 15.02.2018, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом ч.1 ст. 19 вказаного Закону право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Тобто, права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договорів оренди земельної ділянки, набуваються лише після їх державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/207/22 зазначено, що право оренди земельної ділянки є речовим і без державної реєстрації такого права немає правових підстав для користування відповідною земельною ділянкою. Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту цього права можуть бути такими, що притаманні речовим правам. Так, орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Тому колегія суддів вважає, що в даному випадку не є належним та ефективним способом захисту вимога про визнання незаконним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради № 125-36 від 15.06.2023 ( в частині п.48 та п.50 ) про припинення дії договорів, оскільки у випадку задоволення такої вимоги не відбудеться поновлення порушеного права (за наявності в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про припинення договорів оренди землі від 15.02.2018).

Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене та приписи ч.1, 4 ст. 277 ГПК України, зважаючи на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Мотивувальну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 у справі №909/706/23 про відмову у задоволенні позовних вимог необхідно змінити, виклавши її в редакції даної постанови.

Судові витрати.

Згідно з п. 3 ч.4 ст.129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір у справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 86, 197, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича б/н від 02.07.2024 року (вх. №01-05/1887/24 від 03.07.2024 року) задовольнити частково.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 року у справі № 909/706/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

У решті рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 року у справі № 909/706/23 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги розподілити пропорційно до задоволених вимог.

Стягнути з Івано-Франківської міської ради (76004, м. Івано-Франківськ, вул.М.Грушевського, буд. 21, ) на користь Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4026,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Ю. Панова