ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 Справа № 917/708/24

Суддя Мацко О.С. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5,

до Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, 36014, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, ,

про стягнення 1 733 999,16 грн.

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, 36011, м. Полтава, вул. Шевченка,1,

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники: згідно протоколу судового засідання

Суть спору: розглядається позовна заява АТ «Полтаваобленерго» про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної Казначейської служби України у Полтавській області 1 733 999,16 грн (згідно заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) кошти, надлишково спалачені як орендна плата за Договором оренди державного майна №1056 від 22.09.1999р., укладеним між Фондом державного майна України (орендодавцем) та ВАТ «Полтаваобленерго» (орендарем).

Відповідач - Регіональне відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях - проти позову заперечує, посилаючись на те, що ним було виконано постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023р. у справі №917/1111/22 в частині проведення відповідного перерахунку розміру орендної плати за даним догвоором, що підтверджується Витягом про стан надходження орендної плати по договору оренди від 22.09.1999р. №1056 за період з 25.04.2022р. до 01.07.2022р. сформованим станом на 06.03.2024 на підставі даних ІППС «Етап-оренда», про що повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Потавській області. Водночас, процедура повернення коштів , помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, регулюється Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затв.Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013р. Цим Порядком, зокрема, встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення з бюджету платежів, в т.ч.коштів, які надійшли до бюджету як надмірно оплачена сума орендної плати вони можуть бути повернуті позивачу за умови подання ним в установленому порядку документів, передбачених порядком №787. Відповідач звертає увагу, що позивач не звертався до нього в установленому порядку із відповідною заявою про повернення коштів з бюджету, отже, наразі його права та законні інтереси не порушені, що виключає можливість задоволення позову. Крім того, відповідач зазначає, що ним проведено власний розрахунок заборгованості за договором оренди окремо індивідуально визначеного майна групи інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ від 22.09.1999 №1056 з урахуванням постанови Східног апеляційного господарського суду від 14.09.2023р. у справі №917/111/22, згідно якого переплата за договором оренди становить 1 680 388,84 грн. Також відповідач акцентує увагу суду на тому, що позивачем неправильно визначено відповідача у даній справі (відзив на позов а.с.159-163, том 1).

29.05.2024р. позивачем було подано відповідь на відзив (а.с.171-174), 07.06.2024р. заперечення від відповідача, у яких він повторно наполягає на недотриманні позивачем приписів Порядку №787 (а.с.183-185, том 1).

Третя особа у письмових поясненнях по суті спору (а.с.228-230) повідомляє, що нею не порушуються права чи інтереси позивача, оскільки станом на час розгляду справи останній не звертався до Казначейства з пакетом документів щодо стягнення коштів з державного бюджету відповідно до Порядку №845 (на підставі виконавчого документу на виконання судового рішення про стягнення коштів згідно Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999р.). Крім того, подання (висновок) контролюючого органу до Казначейства, згідно Порядку №787, також не надходило. Відтак, у третьої особи, яка є відповідно до законодавства та наданих повноважень органом, що здійснює повернення надходжень до бюджету за поданням контролюючих органів чи стягнення коштів з бюджету на підставі виконавчого документа, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів, наразі відсутні підстави для вчинення будь-яких дій на користь позивача.

Протокольною ухвалою від 24.09.24р. закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд по суті на 05.11.2024р., після чого оголошено перерву до 14.11.24р. У засіданні 14.11.24р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад обставин справи, встановлених судом, та мотиви, з яких виходив суд при прийнятті рішення:

22.09.1999 між Фондом державного майна України (орендодавцем) та ВАТ «Полтаваобленерго» (орендарем) укладено договір оренди державного майна №1056, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (групу інвентарних об`єктів) державного підприємства Кременчуцька ТЕЦ, склад і вартість якого визначено відповідно до експертної оцінки державного майна, складеної станом на 01.09.1999 і становить 67 387 297 грн.

Відповідно до п.2.1 договору вступ орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі вказаного майна.

Протягом дії договору сторонами неодноразово вносилися зміни та доповнення до його умов стосовно терміну дії договору, реквізитів сторін, умов проведення оплати, про що укладалися додаткові угоди до договору, які є його невід`ємними частинами.

Так, 11.07.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області та ВАТ «Полтаваобленерго» підписано додаткову угоду №2 щодо внесення змін та доповнень до договору оренди №1056 від 22.09.1999, згідно з якою розділ перший доповнили п.1.2 наступного змісту: 1.2 Основна мета укладення договору оренди майна його використання для надання комунальних послуг: забезпечення фізичних та юридичних осіб гарячою водою, опаленням, електропостачанням.

Регіональне відділення ФДМУ по Полтавській області листом від 17.08.2018 за №11-102-3213 погодило укладення договору суборенди шляхом погодження розрахунку плати за суборенду окремого індивідуально визначеного майна (групи інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ ПАТ Полтаваобленерго в складі будівель, споруд, кабельних пристроїв, передавальних пристроїв, обладнання, інших основних засобів, транспортних засобів, за адресою: м.Кременчук, вул.Свіштовська, 2, що обліковується на балансі ПАТ Полтаваобленерго. Наголосило, зокрема, на дотримання зазначеного у проекті договору напряму використання майна.

17.08.2018 між ПАТ Полтаваобленерго, орендарем, та ТОВ Кременчуцька ТЕЦ, суборендарем, було укладено договір суборенди державного майна №2861, за умовами якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене державне майно (групу інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ згідно з переліком майна, що є додатком №1 до цього договору, до якого також в подальшому вносилися зміни.

13.09.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавської та Сумській областях та АТ Полтаваобленерго підписано договір про внесення змін №5 до договору оренди державного майна, яким визначено, що майно передається в оренду з метою здійснення орендарем діяльності з виробництва теплової енергії та похідної продукції, а також транспортування теплової енергії (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2014р. 1 245 148,08 грн; з

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 договору).

Згідно з п.3.5 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни орендної ставки, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

За умовами п.10.1 договору, цей договір укладено строком на 20 років з 22.09.1999 по 22.09.2019.

31.03.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та АТ Полтаваобленерго підписано договір про внесення змін №7 до договору оренди державного майна №1056 від 22.09.1999, яким строк дії договору було продовжено до 31.07.2020 включно.

АТ Полтаваобленерго звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях з заявою від 30.06.2020 за №10-71/11204, в якій просила у зв`язку з потребою в користуванні орендованим майном і в подальшому, продовжити строк дії договору оренди державного майна №1056 від 22.09.1999 на 20 років, тобто на той же строк, що встановлювався сторонами при укладенні договору, із застосуванням аукціону відповідно до Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483.

У відповідь Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях листом від 17.07.2020 №11-101-05251 повідомило про прийняте рішення щодо оголошення аукціону, за результатами якого договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем. Зауважило, що згідно абз.3 п.151 Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, якщо строк дії договору оренди з чинним орендарем закінчився, такий договір вважається продовженим до моменту укладення договору з переможцем аукціону.

Як зазначає позивач, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, через ракетний обстріл м.Кременчука 24 квітня 2022р., 14 травня 2022р., 18 червня 2022р. зазнало пошкоджень майно Кременчуцької ТЕЦ (м.Кременчук, вул.Свіштовська,2): руйнування покрівлі та несучих конструкцій головного корпусу та обладнання турбінного відділення, пошкодження градирні, що унеможливило користування орендованим майном, що, в свою чергу, зумовило припинення виробництва теплової енергії та похідної продукції, а також транспортування теплової енергії. Вказане стало підставою для припинення роботи Кременчуцької ТЕЦ з 20 години 00 хвилин 24.04.2022, про що видано наказ №114 від 26.04.2022.

Зі змісту наказу ТОВ Кременчуцька ТЕЦ від 26.04.2022 №114 про припинення виробництва, вбачається, що 24.04.2022 товариство зазнало ракетного удару з боку армії Російської Федерації, в результаті якого зазнали значних руйнувань покрівля та несучі конструкції головного корпусу та обладнання турбінного відділення. Крім того, пошкодження отримали інші будівлі та споруди, в тому числі градирня та вибиті майже всі вікна у будівлях, які знаходяться поруч. В результаті пошкоджень основного виробничого цеху та обладнання виробництво теплової та електричної енергії було припинено 24.04.2022 і в подальшому до відновлення обладнання є неможливим, в зв`язку з чим наказано припинити діяльність з виробництва електричної енергії, виробництва, постачання, транспортування теплової енергії з 20 години 24.02.2022.

25.04.2022р. та 27.04.2022р. комісією у складі працівників АТ Полтаваобленерго, а також у складі АТ Полтаваобленерго та ПАТ Укртатнафта було проведено огляд пошкодженого майна та огляд пошкоджень, завданих внаслідок масованого обстрілу ТОВ Кременчуцька ТЕЦ, складено відповідні Акти.

АТ Полтаваобленерго листом від 02.05.2022 за №10-72/8160 звернулося до РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях з заявою про звільнення орендаря від орендної плати, в якій товариство зазначило, що в зв`язку з неможливістю користування майном за функціональним призначенням внаслідок істотного пошкодження об`єкта оренди ракетним обстрілом військами Російської Федерації 24.04.2022, наявна законодавча підстава звільнити АТ Полтаваобленерго з 24.04.2022 від орендної плати по оренді державного майна за договором від 22.09.1999 №1056 індивідуально визначеного майна (групи інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ в зв`язку з неможливістю здійснювати діяльність на орендованому майні, в зв`язку з чим просило здійснити комісійний огляд об`єкта оренди та погодити проведення реконструкції пошкодженого майна (демонтаж металевої конструкції та бетонних плит, прибирання завалів тощо), що з міркувань безпеки та з метою збереження майна потребує невідкладного виконання. До заяви було додано копію акту про огляд пошкоджень від 27.04.2022.

У відповідь відповідач листом від 24.06.2022 №11-122-02083 запропонував позивачу надати належним чином оформлені документи, складання яких передбачено вимогами чинного законодавства, у т.ч. Порядком виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії російської федерації, пов`язаних з пошкодженням будівель і споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2011 №473 та Порядком проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №257.

Листом від 14.06.2022 №06/1528 ТОВ Кременчуцька ТЕЦ повідомила позивача про одностороннє припинення дії договору суборенди державного майна №2861 від 17.08.2018 у зв`язку з неможливістю користування майном за функціональним призначенням внаслідок істотного пошкодження об`єкту оренди ракетним обстрілом військами ворога та невжиття власником заходів щодо відновлення пошкодженого державного майна. АТ Полтаваобленерго листом від 22.06.2022 за №10-74/11573 звернулося до РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях з заявою про припинення договору оренди державного майна №1056, індивідуально визначеного майна (групи інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ з 01.07.2022, та направило для підписання акт повернення майна з оренди, який просило підписати та направити на адресу товариства.

Вищенаведене було предметом дослідження судом в межах судової справи №917/1111/22 та не потребує повторного дослідження та встановлення. Так, оскільки питання звільнення орендаря від сплати орендної плати не було вирішене сторонами при припиненні договору оренди та поверненні майна з оренди, позивач звернувся до суду з позовом та просив зобов`язати відповідача провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999 за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати (справа №917/1111/22).

21.11.2022 АТ Полтаваобленерго звернулось до суду з заявою про зміну предмету позову (вх.№8954), в якій просило зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999, за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.03.2023 у справі №917/1111/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Полтаваобленерго". Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023р. рішення скасувано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999 за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати. Ухвалою Верховного Суду від 14.11.2023р. касаційне провадження за касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 у справі № 917/1111/22 закрито.

Крім того, рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.04.2024р у справі №917/354/24 між цими ж сторонами, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2024р., зобов`язао Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999 за період з 02.07.2022 до 15.08.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18). Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Згідно ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській сраві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встанволені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Після повернення справи №917/1111/22 з суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції видано наказ про примусове виконання постанови. Згідно тексту наказу, зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999 за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати. Наказ видано представнику стягувача. Невдовзі після видачі Господарським судом Полтавської області судового наказу, відділення Фонду просило апеляційний суд роз"яснити, який саме розмір становлять фактичні витрати АТ "Полтаваобленерго" на внесення орендної плати, від яких останнє підлягає звільненню на підставі перерахунку розміру орнедної плати за договором оренди нерухомого майна , що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999р. за період з 25.04.2022р. по 01.07.2022р. Відмовляючи в роз"ясненні судового рішення (постанови), Східний апеляційний суд послався на покладений в основу постанови про задоволення позову висновок про те, що вимога позивача про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1056 від 22.09.1999, за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати, є вимогою про визнання відсутності права відповідача нараховувати орендну плату та відсутності обов`язку позивача, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виникне внаслідок нарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивача від юридичної невизначеності у спірних правовідносинах.

Як встановлено судом, протягом дії вищевказаного договору оренди орендарем сплачувалася орендна плата, у підтвердження чого позивачем надано платіжні доручення №899842 від 14.02.2022р., № від 31.03.2022р., №906227 від 14.12.2022р., № від 13.05.2022р., виписки по банківським рахункам про сплату авансового платежу, та враховуючи припинення орендних відносин 15.08.2023р. (дата Акту повернення з оренди окремого індивідуально визначеного майна (групи інвентарних об`єктів) Кременчуцької ТЕЦ, що належить до державної власності арк..22, том 1), посилаючись на факти, встановлені судом при розгляді справи №917/1111/22, позивач просить суд стягнути на його користь надлишково сплачені 1 733 999,16 грн орендної плати; вказує, що права та інтереси АТ «Полтаваобленерго» залишаються не захищеними, рішення у справі №917/1111/22 не виконане. Крім того, ухвалою Господарського суду від 08.10.2024р. визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ від 18.01.2024р., виданий Господарським судом Полтавської області на примусове виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023р. (суд погодився з доводами Фонду про те, що наказ було видано помилково, і у законодавстві відсутній механізм примусового виконання такого рішення).

Відтак, встановивши вказане, суд погоджується з позивачем у тому, що він вправі ставити питання про повернення йому сум орендної плати, сплаченої по договору оренди державного майна №1056 від 22.09.1999р., які фактично сплачені надлишково та підлягають поверненню з державного бюджету з урахуванням вищевказаних судових рішень, які набрали законної сили і є остаточними. При цьому суд звертається до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному , чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під «ефективним» слід розуміти такий засіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом ефективний засіб захисту повинен відповідати природі порушеного права, характеру допущеного порушення та наслідкам, які спричинило порушення права особи. Такий засіб правового захисту має бути доступним, обов`язковим, здатним притягнути винних до відповідальності, забезпечити належне відшкодування та запобігти подальшим порушенням прав особи.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені у Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (ст. ст. 8, 10).

Ця норма кореспондує з нормою Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка міститься в статті 6 "Право на справедливий суд".

При цьому Конвенція покликана гарантувати не теоретичні й ілюзорні, а практичні й ефективні права (див., mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Метьюз проти Сполученого Королівства" ("Matthews v. the United Kingdom") [GC], заява № 24833/94, п. 34); право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" ("Bellet v. France"), заява № 23805/94, п. 36).

Ці міркування набувають особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" ("Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany", заява № 42527/98, п. 45) та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії" ("Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania"), заява № 76943/11, п. 86).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції; ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" ("Multiplex v. Croatia"), заява № 58112/00, п. 45, та "Кутіч проти Хорватії" ("Kutic v. Croatia"), заява № 48778/99, п. 25).

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Тож, суд повторює, що за встановлених обставин справи позивачем обрано ефективний спосіб захисту своїх порушених прав, застосування якого призведе до остаточного врегулювання спірних правовідносин.

Доводи відповідача та третьої особи почуті та оцінені судом, проте не розцінюються як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, суд зазначає, що кошти підлягають стягненню на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком ГПК України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови). Те ж саме стосується і відшкодування судового збору. Так, у постанові від 11.10.2023р. у справі №902/21/21 Верховний Суд зауважив, що грошові кошти не можуть примусово стягуватися з міністерства чи іншого державного органу, оскільки кожен державнй орган покликаний виконувати державні функції, покладені на нього відповідно до законодавства, саме з цією метою здійснюється їх фінансування. Примусове стягнення коштів з міністерства чи іншого державного органу може призвести до неможливості виконання покладених на нього функцій,а відтак до розбалансування державної влади.

Обгрунтованими є доводи відповідача стосовно того, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов"язанні зі сплати коштів держаного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов"язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом. В той же час, управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Статтею 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Пунктом 4 названого Положення визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, входить до компетенції Державного казначейства України.

А тому, позовні вимоги позивача про стягнення коштів, перерахованих в якості орендної плати, підлягають задоволенню шляхом їх стягнення з Державного бюджету України, що не виходить за межі позовних вимог, а Фонд державного майна України у спірних правовідносинах виступає в інтересах держави як відповідний орган державної влади. При цьому судом встановлено, що Фонд не спростовує належного виконання орендарем зобв"язання з оплати орендної плати за договором. Перевіривши розрахунки позивача і відповідача (а.с.169, том 1 розрахунок відповідача, сума переплати становить 1 680 388,84), суд встановив, що різниця в розрахунках сум переплати виникла внаслідок того, що відповідач вважає датою повернення майна з оренди 16.08.2022р., проте з матеріалів справи вбачається що майно повернуто 15.08.2022р. (Лист АТ «Полтаваобленерго» від 15.08.2022р. №10-72/15392 а.с.12,12 зворот, том 1, Акт повернення з оренди окремо індивідуально визначеного майна (групи інвентарних об"єктів) Кременчуцької ТЕЦ, що належить до державної власності від 15.08.2024р. а.с.22-31, том 1). Відтак, суд вважає коректним розрахунок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Суд зазначає, що визначення позивачем у позові Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській і Сумській областях як особи, яка повинна відповідати за позовом (відповідача) не спростовує та не нівелює права позивача отримати ефективний судовий захист свого порушеного права щодо стягнення спірної суми грошових коштів, а у даному випадку Фонд державного майна України виступає від імені держави як державний орган.

При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України або її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ВП ВС зазначила, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц ).

Разом з тим, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватися з Державного бюджету України (див. постанову ВП ВС від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2024р. №910/9478/23 ). Сам по собі той факт, що позивач у прохальній частині просить провести стягнення грошових коштів з Державного бюджету України через ГУ Державної Казначейської служби України у Полтавській області не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, суд акцентує увагу, що навіть некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства (див.постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №372/2583/18 від 15.09.2021р.).

Зі змісту позовної заяви та обставин справи чітко вбачається намір позивача повернути сплачені ним на виконання договору оренди грошові кошти наявність такого права у позивача підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили, є остаточними і обов"язковими для виконання.

Стосовно посилання відповідача та третьої особи на те, що механізм повернення цих коштів встановлено умовами договору та Порядком №787, суд не вважає їх достатніми для відмови в позові. Так, договором оренди №1056 передбачено, що надміру оплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю. Для забезпечення повернення зазначених коштів сторони керуються вимогами Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №783, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25.09.2013р. за №1650/24/82 та постанови КМУ від 16.02.2011р. №106 «Деякі питання ведення податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету (п.3.8Договору в ред.додаткової угоди №5 від 30.09.2019р.). Однак вказане не може нівелювати права позивача на судовий захист своїх порушених майнових прав як суб"єкта господарювання в судовому порядку. Позивачем надано докази у підтвердження його доводів стосовно того, що будь-яким іншим шляхом врегулюваати питання повернення коштів, незважаючи на наяність судових рішень у справі №917/1111/22 та 917/354/24 наразі неможливо (лист -заява по повернення надміру сплачених коштів від 13.12.2023р. №10-73/33287, адресований Фонду державного майна України -а.с.200-201, том 1, лист відповідача від 26.02.2024р. №11-121-00406 -а.с.197, том 1, лист позивача до Фонду державного майна від 19.07.2022р. №10-72/13395, а .с.214,

том 1, лист "Про надання іннофрмації" від 28.08.2022р. №01-121-02765 - а.с.189, том 1).

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94 року серія A, №303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування сторін були почуті судом, проте не мають вирішального впливу на результат вирішення спору. Зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, )

1 733 999,16 грн коштів, сплачених як орендна плата за договором оренди державного майна №1056 від 22.09.1999р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, )

26 010 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 19.11.2024р.

Суддя О.С.Мацко