ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2024 р. Справа № 910/4851/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Корсака В.А.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024

у справі №910/4851/24 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 160000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 відкрито провадження у справі №910/4851/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі №910/4851/24 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Інтер-Поліс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" в цілому зводяться до того, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування безпідставно включено суму ПДВ до розміру страхового відшкодування та не застосовано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" у справі №910/4851/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Корсак В.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 апеляційну скаргу у справі №910/4851/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 10.09.2024 від Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4851/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

До суду 20.09.2024 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 24.12.2023 о 21:30 год. по вулиці Генерала Петрова в місті Одеса Пенчак Д.О., керуючи автомобілем марки "Renault Dokker", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки "Skoda Octavia", державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив п. п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначені обставини встановлені у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2024 у справі №521/633/24, якою водія автомобіля марки "Renault Dokker", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки "Skoda Octavia", державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб), власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Вортекс" (страхувальник).

Станом на момент ДТП пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2820-23-00166 від 25.09.2023.

У зв`язку з наведеними обставинами, 25.12.2023 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування №ОСКА-350.

На підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 09.01.2024, рахунку-фактури №АС-0000180 від 09.01.2024, розрахунку суми страхового відшкодування від 15.01.2024, протоколу про адміністративне правопорушення від 24.12.2023 серії ААД №732364 та схеми місця ДТП від 24.12.2023 серії ЄО №20340 позивачем було складено страховий акт №ОСКА-350 від 15.01.2024 на суму 186770,01 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що страхове відшкодування у розмірі 186770,01 грн було перераховане позивачем безпосередньо на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - Дочірнього підприємства "Автотрейдінг-Одеса", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №53212 від 16.01.2024.

Станом на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль марки "Renault Dokker", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії ЕР №218513984 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 160000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Як наслідок, позивач звернувся до відповідача з заявою №50275 від 17.01.2024 на виплату страхового відшкодування в сумі 186770,01 грн. Вказана заява отримана останнім 22.01.2024, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №843.

Проте, вимога позивача залишена без відповіді та без задоволення.

Вказані обставини у їх сукупності стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн в межах ліміту відповідальності згідно з полісом серії ЕР №218513984.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував на те, що заявлена до стягнення позивачем сума страхового відшкодування розрахована без урахування коефіцієнта фізичного зносу, а також повинна бути зменшена на суму ПДВ. Крім того, ні позивач, ні власник пошкодженого транспортного засобу не зверталися до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку. При цьому, позивачем порушено порядок визначення розміру шкоди, передбачений нормами чинного законодавства, оскільки останнім не було проведено огляду пошкодженого транспортного засобу за участі уповноваженого представника відповідача та не надано звіт про оцінку завданої шкоди транспортному засобу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, - відповідача. За висновками суду, розрахунок позивача наведений у позові, є арифметично вірним, а станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування. Також судом відхилені заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. ст. 512 та 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище, вина особи, яка керувала автомобілем марки "Renault Dokker", державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2024 у справі №521/633/24.

Цивільно-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі полісу серія ЕР №218513984

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Інтер-Поліс" є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля марки "Renault Dokker", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. ст. 32 та/або 37 цього закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у ст. 9 Закону України "Про страхування".

Позивач звертався до відповідача з заявою №50275 від 17.01.2024 на виплату страхового відшкодування. Не дивлячись на те, що вказана заява отримана останнім 22.01.2024, вимога про виплату страхового відшкодування залишена без відповіді та без задоволення.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії ЕР № 218513984, а також положення ст. ст. 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 9, 27 Закону України "Про страхування" та ст. ст. 993, 1192 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що у відповідача у зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 186770,01 грн, а також враховуючи встановлений полісом серії ЕР № 218513984 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 160000,00 грн та франшизу 0,00 грн, у відповідача у зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 160000,00 грн.

Як було зазначено вище, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на безпідставне включення суми ПДВ до розміру страхового відшкодування. Аналогічні доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі.

Згідно з абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17.

Як встановлено вище, сума страхового відшкодування у розмірі 186770,01 грн була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - Дочірнього підприємства "Автотрейдінг-Одеса".

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Дочірнє підприємство "Автотрейдінг-Одеса" є платником податку на додану вартість (свідоцтво платника ПДВ 27).

Отже, включення суми ПДВ до вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу є обґрунтованим та відповідає приписам чинного законодавства.

Судом першої інстанції також правомірно не прийнято до уваги доводи відповідача щодо недоведеності вартості відновлювального ремонту автомобіля марки "Skoda Octavia", державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю у позивача звіту (акту) про оцінку майна для визначення матеріального збитку при настанні страхового випадку, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу - це лише попередній оціночний документ, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №917/500/18, 21.12.2020 у справі №911/286/20 та 04.03.2021 у справі №910/4720/20.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Необґрунтованими є і доводи відповідача щодо наявності підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу.

Так, відповідно до ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ (транспортного засобу) за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

При цьому, за змістом п. п. 7.38 та 7.39 Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ (колісного транспортного засобу), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до п. 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у п. 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля марки "Skoda Octavia", державний номерний знак НОМЕР_2 , 2021 року випуск, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (24.12.2023) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених у п. 7.38 Методики строків.

У свою чергу, відповідачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ, зокрема, переднього бампера (зазначено в акті огляду ТЗ після настання ДТП) мали станом на дату ДТП пошкодження у вигляді деформації, що не підпадали під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до п. 1.6 розділу I Методики, а призвели до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ. Доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до п. 7.39 Методики стосовно застрахованого позивачем автомобіля, матеріали справи також не містять.

При цьому, ремонтні роботи, зазначені в рахунку-фактурі №АС-0000180 від 09.01.2024, складеному за результатами відновлювального ремонту транспортного засобу, узгоджуються з пошкодженнями, зазначеними в акті огляду транспортного засобу від 09.01.2024 та інформацією про пошкодження, зазначеною у схемі місця ДТП серії ЄО №20340 від 24.12.2023.

Безпідставними також є аргументи відповідача щодо недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору та неподання останнім або власником пошкодженого транспортного засобу вимоги про виплату страхового відшкодування, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування і остання отримана відповідачем 22.01.2024.

Відповідно до п. п. 34.1 та 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Тобто, саме на відповідача, як страховика винної в ДТП особи, після отримання заяви на регламенту виплату покладається обов`язок здійснити передбачені ст. 34 зазначеного закону дії. При цьому, відповідач не звертався до позивача з запитами на отримання додаткових документів, фото тощо для з`ясування даних, необхідних для оцінки розміру завданої шкоди. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Вказана норма встановлює вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату страхового відшкодування. Обов`язковість надання страхувальником (у даному випадку - страховиком пошкодженого транспортного засобу) інших документів до вищевказаної заяви чинним законодавством не передбачена.

Крім того, з наявної в матеріалах справи заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що разом з заявою відповідачу були направлені копії усіх документів, на підставі яких був розрахований розмір страхового відшкодування.

У свою чергу, відповідач рішення про відмову у виплаті регламентної виплати в порядку ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не надав і таке рішення в матеріалах справи відсутнє.

Отже, аргументи відповідача щодо ненадання позивачем документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), судом не приймаються.

За вказаних обставин, Господарський суд міста Києва прийшов до обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" та стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" 160000,00 грн страхового відшкодування

Доводи апеляційної скарги відповідача відхиляються судом за наведених вище підстав.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі №910/4851/24 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі №910/4851/24 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Інтер-Поліс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.А. Корсак

С.І. Буравльов