ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024м. ДніпроСправа № 910/7054/24

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача за первісним позовом: Прядко Ю.В.,

від відповідача за первісним позовом: Вергун А.Ю. ,

дослідивши матеріали справи №910/7054/24

за первісним позовом Державного підприємства "Дирекція пересувних циркових колективів України"

до Державного підприємства "Дніпровський державний цирк"

про стягнення грошових коштів

та

за зустрічним позовом Державного підприємства "Дніпровський державний цирк"

до Державного підприємства "Дирекція пересувних циркових колективів України"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Державне підприємство "Дирекція пересувних циркових колективів України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Дніпровський державний цирк" (далі - відповідач) про стягнення 220.616,00 грн основної заборгованості, 10.926,65 грн пені та 1.130,34 грн трьох процентів річних.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/7054/24 визначено суддю Господарського суду міста Києва, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2024 позовну заяву з доданими до неї документами направлено за вимогами територіальної юрисдикції (підсудності) до Господарського суду Дніпропетровської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/7054/24 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2024.

Ухвалою від 12.07.2024 позов залишено без руху. 15.07.2024 позивач виявлені судом недоліки усунув. Ухвалою від 22.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про продовження процесуального строку на подачу відзиву, суд ухвалою від 05.08.2024 клопотання відповідача задовольнив та продовжив строк для подачі відзиву до 12.08.2024.

Через відділ документального забезпечення 12.08.2024 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши існуючу суму заборгованості за вирахуванням розміру вартості проживання, в решті позовних вимог відмовити.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.08.2024 на суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича розподілено зустрічну позовну заяву відповідача (далі - відповідача, відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом) до позивача (далі - позивача, позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом) про стягнення 211.147,43 грн, яка через відділ документального забезпечення того ж дня (12.08.2024) надійшла від відповідача.

Ухвалою від 19.08.2024 зустрічний позов залишений без розгляду. 20.08.2024 відповідач усунув виявлені судом недоліки позовної заяви. Ухвалою від 23.08.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, підготовче засідання призначено на 18.09.2024. Того ж дня (23.08.2024) суд здійснив перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочався спочатку, засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням, яке призначено на 18.09.2024.

Через відділ документально забезпечення 26.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав обрану правову позицію.

Через відділ документально забезпечення 09.09.2024 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив, у якому відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через відділ документально забезпечення 18.09.2024 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про приєднання письмового доказу, а саме довідки про стан заборгованості, зі змісту якої вбачається, що станом на 17.09.2024 у відповідача перед позивачем рахується заборгованість у розмірі 216.616,00 грн.

Ухвалою від 18.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання до 16.10.2024.

Через відділ документально забезпечення 16.10.2024 від позивача за зустрічним позовом надійшли пояснення, у яких позивач за зустрічним позовом вказав на недотримання відповідачем за зустрічним позовом обов`язку з направлення на адресу позивача за зустрічним позовом відзиву, що, на думку позивача за зустрічним позовом, позбавило останнього можливості скористатися правом на подачу відповіді на відзив. Водночас, позивач за зустрічним позовом скористався правом на відповідь проти заявленого відповідачем за зустрічним позовом відзиву, який суд прийняв до розгляду.

Через відділ документального забезпечення 30.10.2024 від позивача надійшли заперечення проти пояснень відповідача щодо відсутності доказів направлення відзиву на його (відповідача) адресу.

Ознайомившись із зауваженнями позивача за зустрічним позовом в частині ненаправлення/неотримання відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом відзиву, суд вказує, що відповідач за зустрічним позовом копію відзиву надіслав позивачу за зустрічним позовом, що підтверджується листом з описом вкладень від 03.09.2024 та поштовою накладною №542 від 03.09.2024. Вказані докази суд визнав належними, оскільки відзив на зустрічний позов був надісланий на правильну адресу позивача за зустрічним позовом, а саме: 49002, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Січеславська набережна , будинок, 33 (дана адреса міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Разом із цим, позивач за зустрічним позовом у документі під назвою «пояснення» (вх. 16.10.2024) скористався правом на відповідь проти позиції відповідача за зустрічним позовом, яка викладена у відзиві. Суд прийняв до розгляду відповідь позивача за зустрічним позовом на відзив відповідача за зустрічним позовом.

Варто зауважити, що за загальним правилом відповідач має право викласти свої заперечення проти позову, зокрема шляхом подання відзиву та надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України).

Водночас, загальне правило подання доказів одночасно, зокрема, з відзивом не обмежує права учасників справи доповнити, зокрема, відзив додатковими аргументами та доказами, навіть якщо вони існували на момент подачі такого відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 165, ч. 4 ст. 166, ст. 4 ст. 167, ст. 4 ст. 168 ГПК України відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (а, відповідно, і додаткові докази) подаються в строк, встановлений судом.

Відповідно ж до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Так, з метою виконання завдань господарського судочинства суд прийняв до розгляду наявні у справі позиції сторін та долучені ними (сторонами) докази.

Через відділ документального забезпечення 16.10.2024 від позивача надійшло клопотання про вжиття до відповідача заходів для запобігання зловживань ним своїми процесуальними правами та застосування до нього заходів, визначених ГПК України, у якому позивач просить суд вжити заходи для запобігання зловживанню відповідачем процесуальними правами та застосувати до нього (відповідача) заходи, визначені ГПК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання позивач зазначає таке.

1. Мотиви, якими відповідач заперечує проти первинного позову та обґрунтовує зустрічний мають на меті введення суду в оману та відволікання уваги суду від обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи по суті.

2. Відповідач не забезпечив явку представника в судове засідання, яке відбулося 18.09.2024. Водночас участь в судовому засіданні вільного слухача від відповідача має ознаки поведінки несумісної з цілями господарського судочинства і має на меті затягування судового процесу.

Розглядаючи подане позивачем клопотання суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 вказаної статті передбачено перелік дій учасників справи, які залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин (пункт 1); подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (пункт 2).

За змістом вказаної норми такий перелік є орієнтовним, тобто не є вичерпним.

Згідно із ч. 3 ст. 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною 4 статті 43 ГПК України визначено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до ст. 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою кожну обставину, про яку стверджує сторона. Відповідну обставину треба доказувати так, щоби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (п. 81), від 16.11.2021 у справі №904/2104/19 (п. 9.58), від 14.12.2022 у справі №477/2330/18 (п. 102), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (п. п. 41, 43).

Отже, суд не розцінює мотиви відповідача, якими обґрунтовуються заперечення проти первісного позову та вмотивовується зустрічний як такі, що спрямовані на введення суду в оману, а тому даний аргумент позивача не заслуговує на увагу.

Щодо незабезпечення явки відповідачем свого представника 18.09.2024 в судове засідання, то дані аргументи позивача також відхиляються, оскільки як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі №910/12842/17, від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, від 07.07.2022 у справі №918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а не відсутність представника сторони.

Відтак, суд не вбачає існування об`єктивних підстав для застосування до відповідача заходів, визначених ГПК України.

Ухвалою від 16.10.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.11.2024.

Через відділ документального забезпечення 14.11.2024 від позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат, у якій позивач просить суд витрати позивача покласти на відповідача.

В судовому засіданні 14.11.2024 представники сторін відповідали на запитання суду, надавали пояснення у справі.

Представник відповідача вказав, що долучені позивачем документи не засвідчені уповноваженою особою, оскільки відсутній статут, у якому визначені повноваження представника позивача.

Суд не погоджується з висловленою позицією відповідача, оскільки первісний позов судом був розцінений, як малозначний, представник позивача діяв на підставі довіреності від 13.02.2024 за вих. №119 зі строком дії 31.12.2024, яка була видана директором відповідача Книш Павлом Петровичем , відомості про статус та право представляти позивача наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оглянувши заяву позивача про компенсацію судових витрат, суд уточнив у позивача його прохальну частину (конкретну суму витрат, яку позивач просить суд стягнути з відповідача). У відповідь на питання суду позивач зазначив, додатково визначить конкретний розмір понесених ним додаткових витрат, які слід покласти на відповідача.

Крім цього, позивач просив суд не компенсувати за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору, оскільки такі витрати відповідачем під час провадження у справі вже були компенсовані.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом

Між сторонами укладено договір про роботу циркових номерів і позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, в той час як відповідач отримані послуги оплатив лише частково, що і стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом

Відповідач визнав факт укладання договору та виконання позивачем взятих на себе зобов`язань на загальну суму 216.616,00 грн, проте зауважив, що має зустрічні вимоги до позивача про стягнення вартості проживання артистів позивача на загальну суму 211.147,43 грн.

Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом

Позивач за зустрічним позовом наголосив, що мав обов`язок за укладеним між сторонами договором в частині забезпечення артистів позивача місцями для проживання, проте не оплати наданих послуг.

Стислий виклад позиції відповідача за зустрічним позовом

Відповідач за зустрічним позовом заперечив застосування до спірних відносин положень постанови Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011, оскільки докази витрат артистів позивача на проживання в гуртожитку відповідача відсутні. Також відповідач за зустрічним позовом вказав, що обов`язок з оплати проживання артистів умовами договору не закріплений, а забезпечення артистів на час гастролей місцями для проживання в гуртожитку позивача за зустрічним позовом належить до обов`язків саме позивача за зустрічним позовом.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; надання послуг; настання строку оплати послуг; повної/часткової оплати послуг, отриманих за договором; наявності/відсутності заборгованості; правомірності нарахування пені та процентів річних; олатності/безоплатності послуг проживання артистів позивача у гуртожитку відповідача під час гастролей.

Суд встановив, що 05.01.2024 між позивачем (далі - позивач, «дирекція») та відповідачем (далі - відповідач, «цирк») був укладений договір №1 від 05.01.2024 про роботу циркових номерів Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» у Державному підприємстві «Дніпровський державний цирк» (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №2 від 02.03.2024 «цирк» запрошує, а «дирекція» направляє для роботи в цирковій програмі, організованої «цирком» у період з 27.01.2024 до 31.03.2024 включно, артистів циркового колективу «Мрія» з цирковими номерами згідно договору та відповідним додаткам.

Фінансові умови викладені у розділі 3 договору та уточнювалися додатковими угодами.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024.

Факт виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору підтверджується табелями обліку використання робочого часу за період з січня 2024 року до березня 2024 року включно.

Випискою з рахунку позивача за період з лютого 2024 року до травня 2024 року підтверджується часткова оплата відповідачем наданих позивачем послуг.

До справи долучено гарантій листи від 22.05.2024 та від 27.07.2024, у яких відповідач визнає існування заборгованості з оплати отриманих послуг у період з січня 2024 року до березня 2024 року.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з первісним позовом.

З метою обґрунтування заборгованості, яка визначена предметом зустрічного позову позивач за зустрічним позовом долучив до справи анкети на проживання в Будинку артистів цирку Дніпровського держцирку та рахунок на оплату №31 від 31.07.2024.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом первісного позову позивач визначив 220.616,00 грн основної заборгованості, 10.926,65 грн пені та 1.130,34 грн трьох процентів річних.

Предметом зустрічного позову позивач за зустрічним позовом визначив 211.147,43 грн основної заборгованості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про роботу циркових номерів.

Договір, укладений між сторонами у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

В якості доказів надання позивачем відповідачу послуг за договором до справи долучено табелі обліку використання робочого часу за період з січня 2024 року до березня 2024 року включно. Вказані документи затверджувалися відповідачем і щомісячно підписувалися інспектором манежу.

Так, суд встановив, що у січні 2024 року було відпрацьовано 1 (одну) виставу, у лютому 2024 року - 7 (сім) вистав, у березні 2024 року - 5 (п`ять) вистав. Загалом за період з січня 2024 року до березня 2024 року позивачем було відпрацьовано 13 (тринадцять) вистав.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1 договору гарантована оплата «цирком» «дирекції» за одну відпрацьовану виставу, за участю наданих циркових номерів складає 29.133,00 грн, у тому числі ПДВ - 7% - 1.905,90 грн.

Згідно з умовами додаткової угоди від 10.01.2024 до програми додано артиста з номером, вартість послуги, яка буде надана вказаним в додатковій угоді артистом становить 2.955,00 грн, у тому числі ПДВ - 193,32 грн (п. 1).

Отже, вартість однієї відпрацьованої вистави складає 32,088,00 грн (29.133,00 грн + 2.955,00 грн).

Загальна вартість договору визначається помноженням кількості проведених циркових вистав, за участю наданих циркових номерів, у період з 27.01. по 25.02.2024 на вартість однієї вистави.

З огляду на встановлені судом обставини, загальна вартість договору та відпрацьованих позивачем вистав становить 417.144,00 грн (13 вистав х 32,088,00 грн).

Пунктом 3.3 договору оплата за надані циркові номери здійснюються «цирком» під час дії договору у національній валюті України в безготівковій формі після проведення чергових вистав, щотижнево.

Остаточні розрахунки проводяться не пізніше 5 днів після завершення роботи циркових номерів у «цирку» (п. 3.7 договору).

За умовами додаткової угоди №2 від 02.03.2024 сторони погодили викласти п. 1.1 договору у такій редакції: «цирк» запрошує, а «дирекція» направляє для роботи в цирковій програмі, організованої «цирком» у період з 27.01.2024 до 31.03.2024 включно, артистів циркового колективу «Мрія» з цирковими номерами згідно договору та відповідним додаткам.»

Тобто, робота циркових номерів у цирку закінчилася 31.03.2024. З урахуванням положень п. 3.7 договору строк оплати є таким, що настав 05.04.2024.

Позивач у позові (арк. 2, том 1) визнав, що відповідач виконав своє грошове зобов`язання частково, у розмірі 196.528,00 грн.

Крім цього, позивач до позову (арк. 32, том 1) долучив гарантійний лист від 22.05.2024 згідно із яким відповідач станом на 21.05.2024 визнав, що має перед позивачем заборгованість у загальному розмірі 222.616,00 грн.

До відзиву відповідач долучив платіжну інструкцію №461 від 30.05.2024 на суму 2.000,00 грн з призначенням платежу: «сплачено за прокат циркових номерів згідно договору №1 від 05.01.2024, без ПДВ».

Суд звертає увагу, що позивач з позовом до суду звернувся 06.06.2024, що підтверджується штампом канцелярії про отримання позову з доданими до нього документами нарочно. Отже, сплата послуг відповідачем позивачу у розмірі 2.000,00 грн відбулася до звернення позивача до суду з даним позовом, а тому вказану суму враховано в суму здійснених відповідачем оплат за договором.

Отже, на дату звернення позивача до суду з первісною позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем складала 220.616,00 грн.

Також до відзиву відповідач долучив платіжну інструкцію №494 від 17.06.2024 на суму 4.000,00 грн з призначенням платежу: «сплачено за прокат циркових номерів згідно договору №1 від 05.01.2024, без ПДВ».

В свою чергу, позивач у клопотанні про приєднання письмового доказу (вх. 18.09.2024) повідомив суд, що 17.06.2024 відповідач здійснив платіж у розмірі 4.000,00 грн, що підтвердив довідкою з власної бухгалтерії (арк. 240, том 1).

Проаналізувавши оплату у розмірі 4.000,00 грн суд дійшов висновку, що вона (оплата) здійснена після відкриття провадження у справі, а тому слід у даній частині позовних вимог провадження закрити вмотивовуючи таким.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 5.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та у пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18 сформульовано правовий висновок про те, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-040.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основна заборгованість у розмірі 216.616,00 грн, яка фактично визнана відповідачем у гарантійному листі від 25.07.2024 (арк. 70, том 1).

Допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач порушив договірні зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і вважається таким, що прострочив його виконання (ст. 612 ЦК України), а тому наявні підстави для застосування встановленої законом (або договором) відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.4 договору у випадку несвоєчасного виконання «цирком» зобов`язань, вказаних у п. п. 3.1 - 3.3 даного договору, «цирк» сплачує «дирекції» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент прострочення) від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за період з 05.04.2024 до 05.06.2024 на загальну суму 10.926,65 грн.

Відповідач не заперечував проти факту нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені та правильності здійсненого розрахунку.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок пені та дійшов висновку, що розрахунок пені слід починати з 06.04.2024. Здійснивши власний перерахунок пені суд визначив, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 10.343,64 грн, в решті позовних вимог про стягнення пені (583,01 грн) слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача три проценти річні за період з 05.04.2024 до 05.06.2024 на загальну суму 1.130,34 грн.

Відповідач не заперечував проти факту нарахування позивачем до стягнення з відповідача трьох процентів річних та правильності здійсненого розрахунку.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та встановив, що до стягнення з відповідача підлягають три проценти річних у розмірі 1.121,16 грн, в решті позовних вимог про стягнення трьох процентів річних (9,18 грн) слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог суд доходить таких висновків.

Заборгованість, яка заявлена до стягнення з відповідача за зустрічним позовом є заборгованістю за проживання артистів відповідача за зустрічним позовом під час надання послуг позивачу за зустрічним позовом на підставі договору №1 від 05.01.2024.

В якості фактичної підстави зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом визначив той же договір №1 від 05.01.2024.

Суд акцентує увагу, що предметом договору №1 від 05.01.2024 є робота відповідача за зустрічним позовом у цирковій програмі, організованій позивачем за зустрічним позовом у період з 27.01.2024 до 25.02.2024.

У вказаному договір визначено ціну та строк його дії, тобто істотні умови, проте такі істотні умови стосувалися саме виконання артистами відповідача за зустрічним позовом номерів у цирковій програмі, організованої відповідачем.

Саме з метою виконання артистами відповідача за зустрічним позовом у період з січня 2024 року до березня 2024 року номерів у цирковій програмі, організованій позивачем за зустрічним позовом на позивача за зустрічним позовом був покладений обов`язок, визначений у п. 2.2 договору, забезпечити у період з січня 2024 до березня 2024 року на час гастролей проживання учасників циркових номерів у гуртожитку артистів цирку в номерах, що відповідають гігієнічним нормам.

Тобто, забезпечення артистів відповідача за зустрічним позовом проживанням у гуртожитку позивача за зустрічним позовом є обов`язком, а не платною послугою.

Суд звертає увагу, що договором не визначено ані вартості проживання, ані документів, які є підставою для розрахунків.

Більш того, в якості єдиного доказу вартості проживання артистів відповідача за зустрічним позовом у гуртожитку позивача за зустрічним позовом до справи долучено рахунок на оплату №31 від 31.07.2024 на суму 211.147,43 грн. Інші докази щодо вартості проживання артистів відповідача за зустрічним позовом в гуртожитку позивача за зустрічним позовом в матеріалах відсутні.

Суд вказує, що як зазначено Верховним Судом у справі №908/771/19, рахунок або рахунок - фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь - яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунка - фактури, у контексті спірних правовідносин, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором. Близька за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи №918/537/18, від 29.08.2019 зі справи №905/2245/17, від 26.02.2020 зі справи №915/400/18, від 29.04.2020 зі справи №915/641/19.

Таким чином, доказів проживання артистами відповідача за зустрічним позовом у гуртожитку позивача за зустрічним позовом під час гастролей і фактичного виконання договору на платній основі матеріали справи не містять, а тому зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання позивача за зустрічним позовом на Постанову Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - Постанова) є недоцільним, оскільки жодним чином вказана постанова не стосується спірних взаємовідносин, які виникли між сторонами та не свідчить про платний характер проживання артистів відповідача за зустрічним позовом під час гастролей за запрошенням та у гуртожитку позивача за зустрічним позовом.

Слід вказати, що Постановою затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

Тобто, даною Постановою можуть врегульовуватися взаємовідносини між відповідачем за зустрічним позовом та особами, що направляються у відрядження відповідачем за зустрічним позовом, проте за умови, що проживання таких осіб буде оплатним та за наявності підтвердних документів (однак такі підтвердні документи відсутні і докази зворотного позивач за зустрічним позовом не довів).

Отже, позивач за зустрічним позовом оплатний характер проживання артистів відповідача за зустрічним позовом під час гастролей для роботи в цирковій програмі, організованій позивачем за зустрічним позовом не довів і саме вказана обставини має значення для правильного вирішення зустрічного позову.

Судові витрати

Позивач за первісним позовом просив суд не компенсувати судовий збір за рахунок відповідача за первісним позовом. В свою чергу, відповідач за первісним позовом долучив до справи платіжну інструкцію №552 від 25.07.2024 на суму 3.490,90 грн з призначенням платежу: «повернення судового збору по справі №910/7054/24». Суд звертає увагу, що платником за даним документом виступає відповідач за первісним позовом, а отримувачем позивач за первісним позовом.

Оскільки судові витрати зі сплати судового збору відповідач за первісним позовом відшкодував позивачу за первісним позовом (що визнав останній), суд не вбачає підстав для проведення стягнення судового збору з відповідача за первісним позовом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дніпровський державний цирк" (49002, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІЧЕСЛАВСЬКА НАБЕРЕЖНА, будинок 33; ідентифікаційний код 02174187) на користь Державного підприємства "Дирекція пересувних циркових колективів України" (01025, місто Київ, ВУЛ. ВЕЛИКА ЖИТОМИРСЬКА, будинок 4-А; ідентифікаційний код 02174603) 216.616,00 грн (двісті шістнадцять тисяч шістсот шістнадцять грн 00 к.) основної заборгованості, 10.343,64 грн (десять тисяч триста сорок три грн 64 к.) пені, 1.121,16 грн (одну тисячу сто двадцять одну грн 16 к.) трьох процентів річних.

В частині позовних вимог (про стягнення 4.000,00 грн основної заборгованості) провадження у справі закрити.

В задоволенні решти позовних вимог (583,01 грн пені, 9,18 грн трьох процентів річних) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 25.11.2024.

Суддя С.А. Дупляк