ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 Справа № 922/2967/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Козіна Костянтина Костянтиновича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Салфетнікова Андрія Віталійовича (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
про стягнення 992657,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Філатов П. А. (ордер серії АХ № 1207409 від 05.09.2024);

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Козін Костянтин Костянтинович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Салфетнікова Андрія Віталійовича (далі - відповідач) 992657,00 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що між сторонами існувала усна домовленість щодо постачання товару, а саме: будівельних матеріалів, на загальну суму 992657,00 грн, на виконання якої позивач здійснив перерахування грошових коштів в зазначеній сумі, проте, в подальшому відповідного договору поставки між сторонами не укладалося, відповідач поставку товару не здійснив, грошові кошти не повернув.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано дану справу незначної складності - малозначною; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті спору.

Відповідач надіслав на адресу суду клопотання (вх. № 22329 від 05.09.2024), в якому просить суд встановити додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2024 задоволено клопотання відповідача (вх. № 22329 від 05.09.2024) про встановлення додаткового строку на подання відзиву на позовну заяву та продовжено відповідачу встановлений п. 4 ухвали Господарського суду Харківської області від 23.08.2024 по справі № 922/2967/24 строк на подання відзиву на позовну заяву на десять днів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 23689 від 19.09.2024), в якому заперечує проти доводів, викладених в позовній заяві, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, та з цих підстав просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що по-перше, між сторонами укладено договір поставки №1-07/23У від 20.07.2023 на виконання умов якого позивачем і перераховувалися грошові кошти, а відповідач в свою чергу здійснив поставку товару. Відповідач стверджує, що подання позивачем позову має на меті спростувати обставини, які встановлюються в рамках розгляду кримінального провадження № 0000071 від 05.09.2023 предметом якого є заволодіння бюджетними коштами під час ремонту покрівлі освітнього закладу у м. Красноград, а основним фігурантом сам позивач.

Відповідач зазначає, що намір вигадати позовну заяву виник у позивача після того, як він дізнався про втрату відповідачем оригіналів договору № 1- 07/23У від 20.07.2023 року та видаткових накладних № 24/07 від 24.07.2023 року, № 26/07 від 26.07.2023 року, № 28/07 від 28.07.2023 року, № 31/07 від 31.07.2023 року, № 55/23 від 22.08.2023 року під час чергового перевезення документів відповідачем в умовах ракетних обстрілів міста Харкова. З цього приводу між позивачем та відповідачем відбулось спілкування, направлене на відновлення документів. Але в невдовзі позивач почав вимагати повернення коштів. При цьому, у відповідача зберіглись копії договору № 1-07/23У від 20.07.2023 року та видаткових накладних № 24/07 від 24.07.2023 року, № 26/07 від 26.07.2023 року, № 28/07 від 28.07.2023 року, № 31/07 від 31.07.2023 року, № 55/23 від 22.08.2023 року, які він готував, очікуючи можливого вилучення оригіналів в рамках кримінального провадження № 0000071 від 05.09.2023 року. Саме ці копії додаються відповідачем до відзиву на позов. Інші оригінальні примірники зберігаються у позивача.

Також відповідач звернувся до Господарського суду Харківської області з клопотанням (вх. № 23687 від 19.09.2024), в якому просить суд витребувати у Красноградської окружної прокуратури Харківської області (63304, м. Красноград, вул. Бєльовська, 73-А, тел. (0-5744) 7-39-21) копії матеріалів кримінального провадження № 0000071 від 05.09.2023 року, а саме: копії висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-23/30392-БТ від 19.03.2024 року з матеріалами, що були покладені у його основу, копію кошторисної документацію до договору підряду № 17/1 від 17.07.2023 року, копію акту приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 13.10.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.09.2024 ухвалено подальший розгляд справи № 922/2562/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 23.10.2024; задоволено клопотання відповідача (вх. № 223687 від 19.09.2024) про витребування доказів; витребувано у Красноградської окружної прокуратури Харківської області вказані в клопотанні документи.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. № 24382 від 27.09.2024), в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, стосовно поставки відповідачем товару на суму перерахованих грошових коштів. З цього приводу позивач вказує, що відповідач на підтвердження зазначених обставин не надав зареєстрованих товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості товару, тоді як отримав від позивача грошові кошти в рахунок такої поставки.

Окрім того, оплату нібито за товар за наданими копіями накладних відповідач отримав від позивача через 2 місяці, що на думку позивача є нереалістично.

Також позивач звертає увагу суду на подібність позицій відповідача у даній справі, та відповідача у справі № 906/906/24, що перебуває на розгляді Господарського суду Житомирської області ФОП Дібрової Є.С.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень.

10.10.2024 від Красноградської окружної прокуратури Харківської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000071 від 05.09.2024 (вх. 25580), витребувані ухвалою від 20.09.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 13 листопада 2024 року о 15:45 год.

У судове засідання 13.11.2024 прибув представник відповідача, який просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання 13.11.2024 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (про що, зокрема, свідчить звороте поштове повідомлення яке засвідчує отримання позивачем копії ухвали від 23.10.24 по даній справі)

Оскільки неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, між комунальною установою «Центр з обслуговування закладів та установ освіти Красноградської міської ради» та позивачем укладено договір підряду №17/1 від 17.07.2023 предметом, якого є виконання позивачем відповідно до проектно-кошторисної документації наступних робіт: «Капітальний ремонт покрівлі Красноградського ліцею № 2 (підготовка об`єктів до опалювального сезону) за адресою: вул. Благовіщенська, 57, м. Красноград, Харківська область, код ДК 021:20156: 45453000-7-капітальний ремонт і реставрація.

Протягом 2023 року позивач в рамках наведеного договору виконував роботи з капітального ремонту покрівлі Красноградського ліцею № 2 (підготовка об`єктів до опалювального сезону) за адресою: вул. Благовіщенська, 57, м. Красноград, Харківська область.

Як зазначає позивач, з метою придбання будівельних матеріалів для здійснення капітального ремонту в рамках виконання договору підряду № 17/1 від 17.07.2023 він звернувся до відповідача із пропозицією укласти договір поставки будівельних матеріалів. Відповідач погодився розглянути вказану пропозицію та надав банківські реквізити позивачу для оплати будівельних матеріалів та запевнив його, що відразу після оплати складе та направить йому договір поставки, підписаний з його боку з умовами, які перед підписанням узгодять між собою сторони.

Позивач стверджує, що у зв`язку з необхідністю швидкого та якісного здійснення капітального ремонту Красноградського ліцею № 2 він здійснив перерахування грошових коштів в сумі 992 657,00 грн. на користь відповідача за банківськими реквізитами, зазначеними відповідачем.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, позивачем з його банківського рахунку, відкритому в АТ «ОКСІ БАНК» (МФО 325990) за № 1222489 були здійснені наступні перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, відкритий в ПуАТ «КБ АКОРДБАНК» (МФО 380634) за № 1259001 , зокрема:

- 26.10.2023 у сумі 215000,00 (двісті п`ятнадцять тисяч) грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2;

- 27.10.2023 у сумі 242250,00 (двісті сорок дві тисячі двісті п`ятдесят) грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 16;

- 30.10.2023 у сумі 33247,00(тридцять три тисячі двісті сорок сім) грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 19;

- 02.11.2023 у сумі 33600,00 (тридцять три тисячі шістсот) грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 23.

У графі призначення платежів у всіх платіжних дорученнях вказано: «За матеріали, згідно ДОГОВІР ПОСТАЧАННЯ № 1-07/2З У від 20.07.2023 р...».

Також позивачем з його казначейського рахунку, відкритому в Державній казначейські службі України (МФО 820172) за № 0712075 були здійснені наступні перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача відкритий в ПуАТ «КБ АКОРДБАНК» (МФО 380634) за № 1259001 , зокрема:

- 25.09.2023 у сумі 468 560,00 грн., що підтверджується копією виписки з казначейського рахунку.

У призначенні згаданого платежу зазначено «От. за придб. мат. за накл. № 55/23 від 22.08.2023 р. дод. № 1-07/23 від 19.07.2023 для пров. кап. рем. покр. Красноград. ліцею № 2 (підгот. до опал, сез) дог. підр. N9 17/1 від 17.07.2023 без ПДВ».

Отже, загалом відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 992 657,00 грн.

Як зазначає позивач, після перерахування ним грошових коштів, договору поставки між сторонами не укладалося, відповідач так і не поставив позивачу будівельні матеріали, про що, на думку позивача, свідчить відсутність будь-яких підтверджуючих документів (накладних, специфікацій, товарно-транспортних накладних, тощо).

Разом з тим, відповідач проти зазначених обставин заперечує, зазначаючи що між ним та позивачем було укладено договір постачання № 1-07/23У від 20.07.2023, в рамках якого відповідач і отримав від позивача вказані грошові кошти, та на виконання умов якого відповідач поставив позивачу товару на всю суму отриманих коштів за видатковими накладними № 24/07 від 24.07.2023 року, № 26/07 від 26.07.2023 року, № 28/07 від 28.07.2023 року, № 31/07 від 31.07.2023 року, № 55/23 від 22.08.2023 року.

Відповідач вказує, що оригінали договору та видаткових накладних про поставку товару ним були втрачені під час чергового перевезення документів відповідачем в умовах ракетних обстрілів міста Харкова, однак копії таких документів у нього збереглися оскільки він їх готував, очікуючи можливого вилучення оригіналів в рамках кримінального провадження № 0000071 від 05.09.2023 року.

Відповідач зазначає, що намір вигадати позовну заяву виник у позивача після того, як він дізнався про втрату відповідачем оригіналів договору № 1- 07/23У від 20.07.2023 року та видаткових накладних № 24/07 від 24.07.2023 року, № 26/07 від 26.07.2023 року, № 28/07 від 28.07.2023 року, № 31/07 від 31.07.2023 року, № 55/23 від 22.08.2023 року. З цього приводу між позивачем та відповідачем відбулось спілкування, направлене на відновлення документів, але в невдовзі позивач почав вимагати повернення коштів.

На підтвердження зазначених обставин відповідачем додано до відзиву на позовну заяву копії вказаних документів.

Суд констатує, що згідно з копією договору № 1-07/23У від 20.07.2023, яка містить підписи сторін справи, (п. 1.1 договору) відповідач, як продавець зобов`язується передати будівельні матеріали (в подальшому - Товар) у власність позивача, як покупця ,відповідно до його замовлення, протягом 20 календарних днів з моменту виконання Покупцем умов п.6.2. а покупець зобов`язується приймати та оплачувати отриману продукцію на умовах, зазначених у цьому Договорі (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.3. договору сторони погодили, що видаткова накладна на передану Продукцію с документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами найменування, кількість, ціну (вартість) Продукції.

Згідно до п. 5.1.1. договору продавець зобов`язаний передати Покупцю товар та всі відповідні документи на нього.

Відповідно до п. 5.1.3. договору продавець зобов`язаний передати товар Покупцю по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даного договору, відповідно до видаткової накладної яка підписується працівниками покупця та продавця, що мають повноваження та відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень для виявлення можливих недоліків товару.

Пункт 5.2.1. договору передбачає, що покупець зобов`язаний прийняти товар та сплатити його вартість.

Пунктом 6.1. договору, передбачено, що Загальна сума цього Договору (тобто загальна вартість (ціна) усієї Продукції, поставленої за цим Договором) Сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленої (переданої у власність) Продукції та узгодженої на неї ціни, відповідно до видаткових накладних.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що оплата Продукції здійснюється по факту поставки та є такою, що відбулася, з моменту надходження відповідних коштів на поточний рахунок Продавця в повному обсязі.

Відповідно до п. 7.1 договору, приймання - передача товару оформлюється накладною на відпуск товару в момент передачі товару Покупцю, яка підписується уповноваженими представниками Сторін в 2-х оригінальних примірниках: 1 примірник - Покупцю, 1 примірник - Продавцю.

З наданих відповідачем копії видаткових накладних вбачається наступне:

Згідно з накладною № 24/07 від 24.07.2023 року відповідачем посталено позивачу товар на суму 215000,00 грн.

Згідно з накладною № 26/07 від 26.07.2023 року відповідачем поставлено позивачу товар на суму 242250,00 грн.

Згідно з накладною № 28/07 від 28.07.2023 року відповідачем поставлено позивачу товар на суму 33247,00 грн.

Згідно з накладною № 31/07 від 31.07.2023 року відповідачем поставлено позивачу товар на суму 33600,00 грн.

Згідно з накладною № 55/23 від 22.08.2023 року відповідачем поставлено позивачу товар на суму 468560,00 грн.

Тобто загальна сума поставленого товару складає 992657,00 грн.

Суд констатує, що вказані копії видаткових накладних містять підписи позивача та відповідача та скріплені печаткою позивача, підставою для поставки товару у всіх видаткових накладних вказано Договір № 1-07/23У від 20.07.2023.

Також на підтвердження факту наявності між сторонами договірних відносин та поставки товару, відповідачем надано показання (Заяву) свідка ОСОБА_1 від 18.09.2024. В даній заяві свідок стверджує, що у липні-серпні 2023 року він працював у ФОП Козіна Костянтина Костянтиновича безпосередньо на роботах з ремонту покрівлі у Красноградському ліцеї № 2 за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Благовіщенська, 57.; що при ньому на об`єкт завозили руберойд, праймер бітумний та інші матеріали, і в супровідних документах він бачив прізвища постачальників «Салфетніков», «Доброва»; що в подальшому ці матеріали використовувались при здійсненні ремонтних робіт.

Суд також констатує, що у відкритих джерелах інформації (зокрема, на сайті https://reyestr.court.gov.ua/ Єдиного державного реєстру судових рішень) міститься інформація про кримінальне провадження № 0000071 від 05.09.2023 року, предметом якої є розслідування заволодіння бюджетними коштами під час проведення капітального ремонту покрівлі освітнього закладу у м. Красноград. Фігурантом (підозрюваним, обвинуваченим) за вказаним провадженням є позивач як підрядник, що проводив роботи, а об`єкт робіт Красноградський ліцей № 2.

У судових ухвалах по справі № 626/3596/23 міститься інформація, що в роботи проведено в рамках договору підряду № 17/1 від 17.07.2023 року (про який зазначає в позові позивач).

18.08.2023 року позивач отримав по цьому договору аванс в сумі 1 081 285,75 грн.

13.10.2023 року позивач здав виконані роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 13.10.2023 року.

17.10.2023 року позивач отримав остаточну оплату по договору в сумі 2 523 000,11 грн.

При зверненні до суду з позовом у даній справі позивач наполягає на тому, що після перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 992 657,00 грн. договору № 1- 07/23У від 20.07.2023 року між сторонами не укладалося, будівельні матеріали відповідачем не поставлялись.

При цьому, посилаючись на відсутність договору та видаткових накладних позивач вважає що грошові кошти в сумі 992 657,00 грн. відповідач отримав без будь-яких правових підстав, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України зобов`язаний повернути ці кошти позивачу.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом № 09/07-2 від 09.07.2024 та з листом № 09/07-4 від 09.07.2024, в яких вимагав від відповідача до 18.07.2024 повернути безпідставно отримані грошові кошти. Однак, зазначені вимоги були залишені відповідачем без задоволення.

Обставини щодо стягнення грошових коштів в сумі 992 657,00 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Правовою підставою позову позивачем зазначено ст. 1212 ГПК України, а грошові кошти кваліфіковано як безпідставно отримані відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України зокрема передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування (ст. 79 ГПК України) необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Законодавством покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (зазначена правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

В даному випадку, позивач стверджує, що між сторонами існувала усна домовленість щодо постачання товару, а саме, будівельних матеріалів, на загальну суму 992657,00 грн, на виконання якої позивач здійснив перерахування грошових коштів в зазначеній сумі, проте, в подальшому відповідного договору поставки між сторонами не укладалося, відповідач поставку товару не здійснив, грошові кошти не повернув. З огляду на викладене, позивач вважає кошти сплачені на користь відповідача отриманими останнім без належних правових підстав, а тому такими, що підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Однак, як стверджує відповідач, між сторонами було укладено договір № 1-07/23У від 20.07.2023 в рамках якого він поставив позивачу товар за видатковими накладними № 24/07 від 24.07.2023 року, № 26/07 від 26.07.2023 року, № 28/07 від 28.07.2023 року, № 31/07 від 31.07.2023 року, № 55/23 від 22.08.2023 року. На підтвердження зазначених обставин суду надано копії вказаних документів, та надано пояснення що оригінали цих документів є втраченими відповідачем при перевезенні в результаті ракетної атаки.

З цього приводу суд зауважує та враховує доводи позивача стосовно того, що будівельні матеріали у відповідача він мав намір закупити з метою виконання капітального ремонту за договором підряду № 17/1 від 17.07.2023, укладеного між Комунальною установою «Центр з обслуговування закладів та установ освіти Красноградської міської ради» та позивачем.

Згідно з показаннями (Заявою) свідка ОСОБА_1 від 18.09.2024. даний свідок стверджує, що у липні-серпні 2023 року він працював у ФОП Козіна Костянтина Костянтиновича безпосередньо на роботах з ремонту покрівлі у Красноградському ліцеї № 2 за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Благовіщенська, 57.; що при ньому на об`єкт завозили руберойд, праймер бітумний та інші матеріали, і в супровідних документах він бачив прізвища постачальників «Салфетніков», «Доброва»; що в подальшому ці матеріали використовувались при здійсненні ремонтних робіт.

Зазначене в свою чергу також засвідчує факт існування між сторонами певних правовідносин, в рамках яких відповідач поставляв на користь позивача певний товар а позивач відповідно його оплачував. Зазначене в свою чергу спростовує доводи позивача про те, що таких поставок взагалі не відбувалося, а тому грошові кошти відповідач нібито набув без належних правових підстав.

Разом з тим, як вже зазначалося, у відкритих джерелах інформації (зокрема, на сайті https://reyestr.court.gov.ua/ Єдиного державного реєстру судових рішень) міститься інформація про кримінальне провадження № 0000071 від 05.09.2023 року, предметом якої є розслідування заволодіння бюджетними коштами під час проведення капітального ремонту покрівлі освітнього закладу у м. Красноград. Фігурантом (підозрюваним, обвинуваченим) за вказаним провадженням є позивач як підрядник, що проводив роботи, а об`єкт робіт Красноградський ліцей № 2.

У судових ухвалах по справі № 626/3596/23 міститься інформація, що в роботи проведено в рамках договору підряду № 17/1 від 17.07.2023 року (про який зазначає в позові позивач).

18.08.2023 року позивач отримав по цьому договору аванс в сумі 1 081 285,75 грн.

13.10.2023 року позивач здав виконані роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 13.10.2023 року.

17.10.2023 року позивач отримав остаточну оплату по договору в сумі 2 523 000,11 грн.

Разом з тим, на користь відповідача позивач здійснював наступні платежі:

- 26.10.2023 у сумі 215000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2;

- 27.10.2023 у сумі 242250,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 16;

- 30.10.2023 у сумі 33247,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 19;

- 02.11.2023 у сумі 33600,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 23.

У графі призначення платежів у всіх платіжних дорученнях вказано: «За матеріали, згідно ДОГОВІР ПОСТАЧАННЯ № 1-07/2З У від 20.07.2023 р...».

Також позивачем з його казначейського рахунку, сплачено на користь позивача грошові кошти:

- 25.09.2023 у сумі 468 560,00 грн., що підтверджується копією виписки з казначейського рахунку.

У призначенні згаданого платежу зазначено «От. за придб. мат. за накл. № 55/23 від 22.08.2023 р. дод. № 1-07/23 від 19.07.2023 для пров. кап. рем. покр. Красноград. ліцею № 2 (підгот. до опал, сез) дог. підр. N9 17/1 від 17.07.2023 без ПДВ».

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що він «у зв`язку з необхідністю швидкого та якісного здійснення капітального ремонту» здійснив перерахування грошових коштів, суперечить фактичним обставинам, адже, для швидкого здійснення ремонту, замовленого у липні, доволі дивно перераховувати кошти з кінця вересня по листопад та ще й п`ятьома окремими платежами. Крім того, чотири платежі здійснені вже після остаточного завершення робіт та їх прийняття замовником.

Окрім того, в самих призначеннях платежів позивач самостійно вказував реквізити договору, який як стверджує відповідач і було укладено між сторонами (та надав його копію) та однієї з видаткових накладних за яким, як стверджує відповідач, була здійснена поставка товару (та надав копію цієї видаткової накладної). Відповідно, якщо б не було цих документів (договору та видаткової накладної), то позивач не вказував би їх при перерахуванні грошових коштів в графі призначення платежу, та ще й перераховуючи кошти п`ятьма різними платежами, в т.ч. чотирьма з них після виконання підрядних робіт.

Крім того, якщо дійсно слідувати доводам позивача про те, що перерахування грошових коштів здійснено «у зв`язку з необхідністю швидкого та якісного здійснення капітального ремонту» в такому випадку постає логічне питання - навіщо в такому випадку позивач перераховував відповідачу грошові кошти та чекав на поставку будматеріалів наприкінці жовтня та у листопаді, коли договір на ремонт вже виконано ще 13.10.2023 року.

Вищезазначене дає суду підстави вважати, що надані відповідачем докази на підтвердження факту існування між сторонами договірних відносин за договором № 1-07/23У від 20.07.2023 та фактичні обставини справи є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем докази на їх спростування.

З огляду на викладене, в розумінні ст. 79 ГПК України зазначені обставини щодо існування між сторонами договірних відносин за договором № 1-07/23У від 20.07.2023 можуть вважатися доведеними відповідачем.

Разом з тим, договірний характер правовідносин (в рамках яких позивачем здійснювалося перерахування на користь відповідача грошових коштів) виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Зазначена правова позиція також відображена в постанови ВП ВС від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України є безпідставними.

Окрім того, згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Зазначена правова позиція відображена в постанові КЦС ВС від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

В даному випадку позивач стверджуючи про «необхідністю швидкого та якісного здійснення капітального ремонту» за договором підряду № 17/1 від 17.07.2023 (як в процесі виконання цього договору так і після його виконання), п`ятьома окремими платежами (один з яких в процесі виконання цього договору, а інші чотири взагалі після його виконання) перерахував відповідачу грошові кошти з призначенням платежу «за договором постачання № 1-07/2ЗУ від 20.07.2023 р», який, як стверджує позивач, він не укладав. Тобто в такому випадку при здійсненні оплати позивач наперед знав що в нього відсутнє зобов`язання зі сплати цих коштів.

Також суд бере до уваги факт неодноразового перерахування коштів позивачем відповідачу протягом тривалого часу, а саме 25.09.2023, 26.10.2023, 27.10.2023, 30.10.2023, 02.11.2023, що в свою чергу свідчать про добровільність таких дій та їх цілеспрямований характер.

Таким чином, поведінка позивача є суперечливою (тобто, позивач вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), а відповідно, і сплачені грошові кошти в такому випадку не підлягають поверненню.

З урахуванням суд приходить до висновку що заявлений позов позбавлений фактичного та правового обґрунтування, на підтвердження обставин викладених в ньому позивачем не надано належних та допустимих доказів, а тому в задоволенні зазначеного позову слід відмовити.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126-127, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "20" листопада 2024 р.

Суддя О.І. Байбак