ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2024 р. Справа№ 910/5778/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Фізичної особи-підприємця Заніної Оксани Сергіївни

на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2024 (повний текст рішення складено та підписано 02.08.2024)

у справі № 910/5778/24 (суддя С.О. Турчин)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Фізичної особи-підприємця Заніної Оксани Сергіївни

про стягнення 81814,49 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В травні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (КП "Київкомунсервіс"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Заніної Оксани Сергіївни (ФОП Заніної О.С.; відповідач) про стягнення 81 814,49 грн, з яких 58 348,09 грн основного боргу, 18 227,18 грн інфляційних втрат, 4 534,90 грн 3 % річних та 704,32 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з вивезення побутових відходів № 14721-Ш від 01.09.2017 в частині оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.08.2024 у справі № 910/5778/24 позов задоволено частково, стягнуто ФОП Заніної Оксани Сергіївни на користь КП "Київкомунсервіс" 58 348,09 грн основного боргу та 1 727,60 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що невиконане зобов`язання у сумі 58 348,09 грн підтверджується матеріалами справи, відповідач факт наявності заборгованості у зазначеній сумі не спростував. В частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, судом встановлено, що рахунки відповідачу позивачем, як передбачено п. 2.3 договору не надсилались, а відтак, відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів. Позиції інших учасників справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 02.08.2024 у справі № 910/5778/24, ФОП Заніна О.С. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 231 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким провадження у справі на суму боргу 21 683, 91 грн закрити, в задоволенні решти позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що з квітня 2020 року по вересень 2023 року послуги за договором не надавались. За послуги, надані в період з січня 2019 року по березень 2020 року, а також з 01.09.2023 по 31.03.2024 відповідачем сплачено в повному обсязі. При цьому, до апеляційної скарги додані копії платіжних інструкцій № 505 від 09.08.2024 на суму 13 487, 68 грн та № 507 від 12.08.2024 на суму 8 196, 23 грн.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що договором погоджено обсяг побутових відходів, які підлягають вивезенню за місяць в розмірі 5, 9 куб. м, а також місячну вартість послуг. При цьому за період з березня по червень 2022 року у зв`язку із зменшенням обсягу здійснено перерахунок їх вартості.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що: рахунки-фактури та акти виконаних робіт йому не направлялися, тому не виникло й обов`язку оплати робіт; вперше з вимогою про сплату заборгованості позивач звернувся до відповідача листом від 07.02.2024; доказів фактичного направлення претензій, зазначених у відповіді на апеляційну скаргу позивач не надав; у відзиві на апеляційну скаргу не знайшов відображення факт добровільної сплати боргу за період з 01.01.2019 по 31.03.2020 у сумі 13 487, 68 грн та за період з 01.09.2023 по 31.03.2024 в сумі 8 196, 23 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 (колегія суддів: головуючий Ходаківська І.П., судді Владимиренко С.В., Демидова А.М,) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Заніна О.С. на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2024 у справі № 910/5778/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору від 01.09.2017 № 14721-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Заніною Оксаною Сергіївною та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс", останнє взяло на себе зобов`язання надавати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом -ТПВ), що утворюються на об`єкті замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: місто Київ, Львівська площа, 4, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2 договору тариф на послуги за цим договором становить: 92,78 грн з ПДВ за 1 куб.м., за календарний місяць - 547,43 грн (з ПДВ). Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим договором з дня їх офіційного вступу в законну силу.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що оплата послуг за цим договором у розмірі, що вказаний у пункті 2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

В п. 2.5 договору встановлено, що за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Строк дії договору - з моменту його підписання і до 31.12.2017. В разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (п.п. 7.1, 7.2 договору).

За твердженням позивача, на виконання зазначеного договору ним надано відповідачу послуги з вивезення побутових відходів на суму 68 654,33 грн.

На підтвердження надання послуг позивач долучив до матеріалів справи акти надання послуг: № 4324 від 31.01.2019 на суму 904,54 грн, № 4781 від 28.02.2019 на суму 904,54 грн, № 15638 від 31.03.2019 на суму 904,54 грн, № 20590 від 30.04.2019 на суму 904,54 грн, № 21093 від 31.05.2019 на суму 904,54 грн, № 33338 від 30.06.2019 на суму 904,54 грн, № 33889 від 31.07.2019 на суму 904,54 грн, № 44960 від 31.08.2019 на суму 904,54 грн, № 45552 від 30.09.2019 на суму 904,54 грн, № 56725 від 31.10.2019 на суму 904,54 грн, № 57386 від 30.11.2019 на суму 904,54 грн, № 52674 від 31.12.2019 на суму 904,54 грн, № 6003 від 31.01.2020 на суму 904,54 грн, № 6647 від 29.02.2020 на суму 904,54 грн, № 17537 від 31.03.2020 на суму 904,54 грн, № 18229 від 30.04.2020 на суму 904,54 грн, № 28816 від 31.05.2020 на суму 904,54 грн, № 29468 від 30.06.2020 на суму 904,54 грн, № 39622 від 31.07.2020 на суму 904,54 грн, № 40330 від 31.08.2020 на суму 904,54 грн, № 51081 від 30.09.2020 на суму 904,54 грн, № 51790 від 31.10.2020 на суму 904,54 грн, № 62307 від 30.11.2020 на суму 904,54 грн, № 63025 від 31.12.2020 на суму 904,54 грн, № 6431 від 31.01.2021 на суму 904,54 грн, № 7166 від 28.02.2021 на суму 904,54 грн, № 17498 від 31.03.2021 на суму 904,54 грн, № 18242 від 30.04.2021 на суму 904,54 грн, № 29359 від 31.05.2021 на суму 904,54 грн, № 30117 від 30.06.2021 на суму 904,54 грн, № 43572 від 31.07.2021 на суму 904,54 грн, № 44334 від 31.08.2021 на суму 904,54 грн, № 53634 від 30.09.2021 на суму 904,54 грн, № 54427 від 31.10.2021 на суму 904,54 грн, № 65875 від 30.11.2021 на суму 904,54 грн, № 66665 від 31.12.2021 на суму 904,54 грн, № 7484 від 31.01.2022 на суму 904,54 грн, № 8293 від 28.02.2022 на суму 904,54 грн, № 46610 від 31.07.2022 на суму 904,54 грн, № 47411 від 31.08.2022 на суму 904,54 грн, № 56997 від 30.09.2022 на суму 1170,89 грн, № 57789 від 31.10.2022 на суму 1170,89 грн, № 71285 від 30.11.2022 на суму 1170,89 грн, № 72065 від 31.12.2022 на суму 1170,89 грн, № 7697 від 31.01.2023 на суму 1170,89 грн, № 8509 від 28.02.2023 на суму 1170,89 грн, № 20617 від 31.03.2023 на суму 1170,89 грн, № 21478 від 30.04.2023 на суму 1170,89 грн, № 33455 від 31.05.2023 на суму 1170,89 грн, № 34312 від 30.06.2023 на суму 1170,89 грн, № 47113 від 31.07.2023 на суму 1170,89 грн, № 48007 від 31.08.2023 на суму 1170,89 грн, № 62648 від 30.09.2023 на суму 1170,89 грн, № 63559 від 31.10.2023 на суму 1170,89 грн, № 76748 від 30.11.2023 на суму 1170,89 грн, № 77730 від 31.12.2023 на суму 1170,89 грн, № 10875 від 31.01.2024 на суму 1170,89 грн, № 11883 від 29.02.2024 на суму 1170,89 грн, № 22776 від 31.03.2024 на суму 1170,89 грн, на загальну суму 58428,5 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих послуг позивачем було надіслано ряд претензій, зокрема, 26.12.2022 на адресу відповідача надіслано претензію від 20.12.2022 № щодо сплати заборгованості у розмірі 38442,96 грн (станом на 31.10.2022); 16.03.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 28.02.2023 №000008854 щодо сплати заборгованості у розмірі 40787,74 грн (станом на 31.12.2022); 14.04.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 03.04.2023 №000010609 щодо сплати заборгованості у розмірі 43126,52 грн (станом на 28.02.2023); 14.06.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 25.05.2023р. № щодо сплати заборгованості у розмірі 45468,30 (станом на 30.04.2023); 22.08.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 16.08.2023 №000015102 щодо сплати заборгованості у розмірі 47810,08 грн (станом на 30.06.2023); 11.10.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 02.10.2023 №000017718 щодо сплати заборгованості у розмірі 50151,86 грн (станом на 31.08.2023); 20.11.2023 на адресу відповідача надіслано претензію від 16.11.2023 №000019396 щодо сплати заборгованості у розмірі 51322,75 грн (станом на 30.09.2023); 29.01.2024 на адресу відповідача надіслано претензію від 23.01.2024 №000021350 щодо сплати заборгованості у розмірі 54835,42 грн (станом на 31.12.2023); 27.03.2024 на адресу відповідача надіслано претензію від 24.03.2024 №000022945 щодо сплати заборгованості у розмірі 57177,20 грн (станом на 29.02.2024);

Неоплата відповідачем наданих послуг у повному обсязі і стала підставою для звернення КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Матеріалами справи підтверджено, що в п. 2.2 договору погоджено тариф на послуги за цим договором, який становить: 92,78 грн з ПДВ за 1 куб.м., за календарний місяць - 547,43 грн (з ПДВ)

Згідно з п. 2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

В той же час, відповідно до п. 2.3 договору оплата послуг за цим договором у розмірі, що вказаний у пункті 2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору встановлено, що обов`язок замовника з оплати прийнятих відповідно до актів послуг виникає з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку фактури - протягом 5 банківських днів з моменту отримання.

Позивачем надано докази направлення претензій, в додатках до яких не зазначається про направлення також рахунків або актів та не надано доказів направлення відповідачу актів надання послуг та рахунків у період з січня 2019 року по 07.05.2024.

Разом з тим, зазначені акти разом із рахунками є додатками до позовної заяви, які разом з останньою було направлено відповідачу, про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 08.05.2024.

В той же час, станом на день ухвалення рішення у даній справі доказів повернення відповідно до п. 2.5 договору підписаних актів або ж письмової мотивованої відмови чи заперечень щодо кількості та якості наданих послуг відповідачем не надано, а відтак, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем послуги, які зазначені в актах здачі-приймання наданих послуг за період з січня 2019 по березень 2024 на загальну суму 58 428,5 грн вважаються прийнятими відповідачем, а строк оплати отриманих послуг за цей період є таким, що настав.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду про задоволення позову в цій частині.

Щодо посилання відповідача на необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України в частині вимог про стягнення 21 683, 91 грн, у зв`язку з погашенням цієї суми боргу (копії платіжних інструкцій № 505 від 09.08.2024 на суму 13 487, 68 грн та № 507 від 12.08.2024 на суму 8 196, 23 грн додані до апеляційної скарги), що на думку відповідача свідчить про припинення існування предмета спору у цій частині.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/3006/23 щодо можливості прийняття на стадії апеляційного розгляду справи доказів та закриття провадження у справі, якщо предмет спору припинив існування після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі:

"7.35. Таким чином, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду висновує, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

7.36. Водночас у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини третьої статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництво (пункт 6 частини першої статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо судом першої інстанції ухвалено, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення.

7.37. Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:

- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;

- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

7.38. У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України".

Наведеними висновками, сформульованими у справі №916/3006/23, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від протилежної правової позиції про застосування пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, викладеної в постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/144/18, від 27.09.2022 у справі №910/14363/21, від 10.09.2021 у справі № 910/13848/20, від 09.03.2021 у справі № 914/1034/18.

Оскільки у справі, що переглядається, відповідач сплатив частину суми основного боргу вже після ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення цього боргу, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України та скасування у зв`язку з цим судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та передбаченої п. 4.2 договору пені, судом обґрунтовано взято до уваги відсутність доказів надсилання позивачем відповідачу та отримання ним рахунків, окрім як з даним позовом 08.05.2024, а відтак, відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у період з січня 2019 по квітень 2024, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Заніної Оксани Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2024 у справі №910/5778/24 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко