ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2024 р. м. Житомир Справа № 906/157/24

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.,

секретар судового засідання: Сорока І.В.,

за участю:

прокурора : Ільченко П.Л., службове посвідчення №071249 від 01.03.2023;

представника відповідача: Трохліб М.С., довіреність № 2696-05 від 20.12.2023 р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю, стягнення грошових коштів

Процесуальні дії по справі.

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", в якому просить визнати недійсними додаткові угоди до договору №274-Т від 02.03.2021р, стягнути з відповідача 407661,81 грн., сплачених за непоставлений товар, та 95265,58 грн. безпідставно набутих коштів.

Ухвалою від 12.02.2024 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 14.03.2024 р.

27.02.2024 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.231-240).

Ухвалою від 14.03.2024 р. суд відклав підготовче засідання на 23.04.2024 р.

15.03.2024 р. від Житомирської окружної прокуратури надійшла заява про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив, а також відповідь на відзив на позовну заяву (т.1, а.с.247-257).

26.03.2024 р. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (т.1, а.с.258-280).

Ухвалою від 23.04.2024 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/157/24 до судового розгляду по суті на 25.05.2024 р.

17.05.2024р. від прокурора надійшло клопотання про долучення доказів (т.2, а.с.7-14).

В судовому засіданні 21.05.2024р. суд задовольнив подане прокурором клопотання та прийняв до розгляду, подані ним докази.

Ухвалою від 21.05.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 25.06.2024.

В судовому засіданні судом оголошувались перерви з 25.06.2024р. до 09.07.2024 р., з 09.07.2024 р. до 08.08.2024р., з 08.08.2024р. до 14.08.2024р., з 14.08.2024р. до 17.09.2024р., з 17.09.2024р. до 10.10.2024р., з 10.10.2024р. до 31.10.2024р., з 31.10.2024р. до 07.11.2024р.

У засіданні 07.11.2024р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані порушенням законодавства про публічні закупівлі при укладенні між позивачем та відповідачем додаткових угод №№3-14 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, якими збільшено ціну за товар, а загальний обсяг її поставки зменшено.

На думку прокурора укладення вищевказаних додаткових угод здійснено з порушенням приписів п.2 ч.5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки при їх укладенні ціну на закуповувану електроенергію підвищено більше ніж на 10% та за відсутності належного обґрунтування такого підвищення цін.

Загалом додатковими угодами ціну електричної енергії за 1 кВт.год. збільшено з 1,8147 грн. до 4.595842 грн., тобто на 153,256 %

Вважає, що надані постачальником документи, неможливо розцінити як належні докази коливання ціни на ринку електричної енергії у період з дати укладання договору про закупівлю до дати оспорюваних додаткових угод.

Вказав, що внаслідок неправомірного збільшення вартості електроенергії позивачем надмірно сплачено ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 95265,58 грн., які підлягають стягненню з останнього на підставі ст.1212 ЦК України.

Також, зазначив, що позивач оплатив, однак не отримав 224644,19 кВт/год електроенергії вартістю 407661,81 грн., які відповідач має повернути на підставі ст.670 ЦК України.

ТОВ "ЖОЕК", заперечуючи вимоги прокурора, зазначило, що додаткові угоди укладались у зв`язку з коливанням вартості електроенергії на ринку.

На адресу сільської ради направлялися листи з додатковими угодами та відповідними документами, що підтверджують таке коливання, а саме: витягами з сайту ДП "Оператор ринку" та довідками торгово-промислової палати, які містять виключно достовірну та офіційну інформацію.

Висновки прокурора про неналежне підтвердження коливання цін товару на ринку ТОВ "ЖОЕК" вважає такими, що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Вважає, що судова практика, яка вказує про обмеження збільшення ціни за одиницю товару не більше 10 відсотків від ціни визначено у договорі, стосується договорів, укладених до 19.04.2020р.

На думку відповідача, внесені після 19.04.2020р. зміни до ст.41 Закону прямо передбачають можливість неодноразового збільшення ціни за одиницю товару до 10%.

Відносно доводів прокурора про отримання позивачем електроенергії в березні 2021р. по ціні 4,07 грн./кВт/год зазначає, що у вказаний період сільська рада отримувала електроенергію за ціною універсальної послуги - 4,071 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

Оліївська сільська рада письмового відзиву на позовну заяву не подала та свого представника для участі в судовому засіданні не направила.

Прокурор в засіданні суду позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Судом було надано учасникам справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України та за відсутності представника позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області 11.01.2021 на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення за ідентифікатором UA-2021-01-11-000194-b про відкриті торги з закупівлі електричної енергії обсягом 900000 кіловат-годин на суму 2538000,00 грн. (т.1, а.с.61).

За результатами проведення аукціону, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" визнано переможцем процедури закупівлі.

02.03.2021 року між Оліївською сільською радою (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) було укладено договір №274-Т про постачання електричної енергії споживачу (т.1, а.с.63-70), згідно п.2.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2021 році товар - електричну енергію за кодом ДК 021-2015:09310000-5 (електрична енергія), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п.2.2 договору передбачено, що плановий обсяг продажу електроенергії за договором становлять 900 тис. кВт.год.

Згідно п.5.2 договору ціна електроенергії становить 1,51225 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням вартості передачі такої електроенергії до точки розподілу, крім того ПДВ 0,30245 грн., всього з ПДВ - 1,8147 грн.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що ціна, зазначена в п.5.2 договору, не може змінюватись протягом дії договору, крім випадків, передбачених п.12.6 договору. Будь-які зміни ціни можливі тільки після початку здійснення постачання електроенергії за договором.

Зміна ціни узгоджується сторонами шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Згідно з п.5.7 договору загальна вартість електричної енергії становить 1633240,79 грн.

Пунктом 5.9 договору визначено, що розрахунковий період становить один календарний місяць.

Відповідно до п.12.6 договору істотними умовами договору є: предмет, а саме: найменування, кількість та якість постачання електричної енергії, ціна за одиницю та строк дії договору. Інші умови договору не є істотними та можуть змінюватись відповідно до положень Господарського кодексу та ст.41 Закону України про закупівлі. Істотні умови цього договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, визначених у підпункті 12.6.2, а саме: зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків протягом дії договору у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена ціна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, та постачальник в межах дії договору надасть замовнику на розгляд додаткову угоду та обґрунтування щодо зміни ціни у бік збільшення, зокрема: даними офіційного сайту НКРЕКП або Торгово-промислової палати України чи її територіальних відділень, або ДП "Держзовнішінформ", або ДП "Укрпромзовнішекспертиза", або органів статистики, або іншого органу, який має на це повноваження, що підтверджують таке коливання. Відповідальність за достовірність даних, наданих в якості підстав для зміни ціни за договором, несе постачальник. Під коливанням ціни товару на ринку у поточному розрахунковому періоді для цілей цього договору розуміється будь-яка зміна ціни за 1кВт. год за даними НКРЕКП, у порівнянні з попереднім значенням та в межах дії договору.

Підпунктом 12.6.7 договору сторони визначили, що застосування пунктів 12.6.1-12.6.6 здійснюється з дати початку постачання електроенергії за договором. Зміна істотних умов договору на підставі п. 12.6 договору, крім підпунктів 12.6.1, 12.6.3, 12.6.5 договору повинна бути обгрунтована стороною, яка ініціює таку зміну з обов`язковим наданням документального підтвердження наявності підстав внесення відповідних змін.

Додатком №1 до договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №2 від 04.03.2021р., сторони погодили перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача (т.1, а.с.71-76, 77-79).

За ініціативою відповідача між сторонами були укладені додаткові угоди до договору, якими внесено зміни до істотних умов договору в частині зміни ціни за одиницю товару, зокрема:

1) додаткову угоду №3 від 29.04.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 1,959450 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.80);

2) додаткову угоду №4 від 29.04.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 2,118516 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.81);

3) додаткову угоду №5 від 29.04.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 2,293330 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.82);

4) додаткову угоду №6 від 07.05.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 2,485451 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.83);

5) додаткову угоду №7 від 26.08.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 2,696592 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.84);

6) додаткову угоду №8 від 27.08.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 2,905196 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.87);

7) додаткову угоду №9 від 26.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 3,157893 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.98);

8) додаткову угоду №10 від 26.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 3,435606 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.102);

9) додаткову угоду №11 від 27.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 3,700734 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.106);

10) додаткову угоду №12 від 24.11.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 3,923042 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.110);

11) додаткову угоду №13 від 24.11.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 4,210454 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.114);

12) додаткову угоду №14 від 25.11.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 4,595842 грн. за 1 кВт.год. з урахуванням ПДВ (т.1, а.с.118).

Підставами укладення додаткових угод стали листи ТОВ "ЖОЕК" (т.1, а.с.85, 99, 103, 107, 111, 115, 119) та додані до листів цінові довідки Харківської ТПП №835-3/21 від 09.04.2021р. (т.1, а.с.270), №936-1/21 від 23.04.2021р. (т.1, а.с.271), №936-2/21 від 23.04.2021р. (т.1, а.с.272), №1335-1/21 від 16.06.2021р. (т.1, а.с.91-92), №1450-1/21 від 01.07.2021р. (т.1, а.с.96-97), №1884-2/21 від 13.08.2021р. (т.1, а.с.100-101), №1884/21 від 13.08.2021р. (т.1, а.с.104-105), №1884-1/21 від 13.08.2021р. (т.1, а.с.108-109), №2355-1/21 від 24.09.2021р. (т.1, а.с.112-113), №2355-2/21 від 24.09.2021р. (т.1, а.с.116-117), №2739/21 від 03.11.2021р. (т.1, а.с.120-121), а також інформація Оператора ринку щодо середньозваженої ціни купівлі-продажу електроенергії (т.1, а.с.88-90, 93-95).

Пунктами 2 вищезазначених додаткових угоди сторони визначили, що з урахуванням внесених змін, загальний обсяг товару зменшується у пропорційному співвідношенні загальної суми договору до ціни за 1 кВт в год.

На виконання умов договору ТОВ "ЖОЕК" поставило Оліївській сільській раді електричну енергію обсягом 316259,7 кВт (рахунки та акти приймання-передачі на а.с.122-189, т.1).

З актів приймання-передачі та виставлених рахунків за березень 2021р. вбачається, що відповідачем визначено вартість поставленої позивачу електричної енергії в розмірі 3,392559 грн. за 1 кВт/год без ПДВ, 4,071 за 1 кВт/год з ПДВ (т.1, а.с.122-129).

В період квітень-грудень 2021р. постачання електричної енергії здійснювалось за цінами з урахуванням внесених додатковими угодами змін.

Позивач отриману електроенергію оплатив в повному обсязі в сумі 1076843,87 грн. (платіжні доручення на а.с.190-214, т.1).

Вважаючи, що підписані сторонами додаткові угоди №№3-14 до договору №274-Т про постачання електричної енергії укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор надсилав 22.02.2023р. та 08.12.2023р. Оліївській сільській раді листи щодо надання інформації про укладені договори, зокрема, про договір №274-Т про постачання електричної енергії споживачу від 02.03.2021р. (т.1, а.с.215-217).

Оліївська сільська рада листами від 10.03.2023р., 20.12.2023р. надала копії документів, які стосуються правовідносин за договором №274-Т про постачання електричної енергії від 02.03.2021р. (т.1, а.с.218-219, 220-222).

26.01.2024р. прокурор надіслав Оліївській сільській раді повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про необхідність вжиття заходів на захист інтересів держави (т.1, а.с.223-224).

У зв`язку з невжиттям сільською радою дій щодо захисту інтересів територіальної громади, Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", в якому просить визнати недійсними додаткові угоди до договору №274-Т від 02.03.2021р. з № 3 по № 14, стягнути з відповідача 407661,81 грн. сплачених за непоставлений товар та 95265,58 грн. безпідставно набутих коштів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Здійснивши аналіз абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом в інтересах держави прокурор вказав, що необґрунтоване та належним чином документально не підтверджене та таке, що суперечить фактичному коливанню ринкових цін на природний газ впродовж відповідного періоду, підвищення ціни закуповуваної продукції фактично нівелює економію бюджетних коштів, досягнуту проведенням відкритих торгів, спотворює призначення та мету цього та інших інститутів публічних закупівель. На думку прокурора, безпідставне укладення додаткових угод до договору про закупівлю та підвищення на їх підставі ціни за одиницю товару у даному випадку порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері публічних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Підстави звернення з позовом в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району прокурор обгрунтовує тим, що закупівлю здійснено за кошти місцевого бюджету, тому саме на Оліївську сільську раду покладаються функції контролю за ефективністю використання фінансових ресурсів місцевого бюджету, в тому числі при проведенні публічних закупівель, а тому остання в даному випадку підлягає визнанню органом, уповноваженим на виконання функцій захисту інтересів держави (місцевого самоврядування) в розумінні Закону України "Про прокуратуру".

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною другою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону № 280/97-ВР).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).

Частинами другою та четвертою статті 61 Закону № 280/97-ВР передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як свідчать матеріали справи, прокурор надсилав Оліївській сільській раді повідомлення про необхідність вжиття заходів на захист інтересів територіальної громади (т.1, а.с.215-217), у зв`язку з невжиттям нею жодних дій, звернувся до суду з даним позовом.

Отже, при зверненні з даним позовом прокурором дотримано норми статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", визначено уповноважений орган державної влади та орган державного фінансового контролю, а також належним чином обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду, вказує, що при укладенні оспорюваних додаткових угод сторонами не дотримано вимог ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено судом, позивач та відповідач уклали договір №274-Т про постачання електричної енергії від 02.03.2021р. за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Положеннями частини 1 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, яка діяла до 26.06.2021р. та поширюється на додаткові угоди №№3-6) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Згідно частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в чинній редакції, яка діє з 26.06.2021р.) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, зроблено висновок, що під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанова Верховного Суду від 02.07.2024р. у справі №910/13579/23).

Підпунктом 12.6.2 договору сторони визначили зміну умов договору в разі зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків протягом дії договору у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена ціна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Додатковою угодою №3 від 29.04.2021р. сторони погодили зміну ціни до розміру 1,959450 грн. та вказали, що вона діє з 01.04.2021. (т.1, а.с.80).

Фактично, вказаною угодою сторони збільшили ціну товару від первинно погодженої у договорі на 7,98%.

Підставою для укладення вказаної угоди стала цінова довідка Харківської ТПП №835-3/21 від 09.04.2021р., в якій зазначена середньозважена ціна на електроенергію на ринку на добу наперед у торговій зоні ОЕС України станом на 03.04.2021р. та 05.04.2021р. (т.1, а.с.270).

Суд зауважує, що довідка уповноваженого органу, на підставі якої вносяться зміни до істотних умов договору про закупівлю, має засвідчити, що ціна змінилася з моменту укладання договору і до моменту запропонованого внесення змін.

Документ повинен містити інформацію про середньоринкові ціни на момент укладання договору і середньоринкові ціни на момент внесення змін. Інформація лише про поточні ціни на ринку не дає можливості засвідчити наявність коливання ціни.

Всупереч наведеному, з цінової довідки Харківської ТПП №835-3/21 від 09.04.2021р. неможливо встановити коливання цін з моменту укладення договору до часу внесення змін до нього в частині ціни за одиницю товару, оскільки має місце інформація лише за два дні квітня 2021 року не відображає об`єктивний стан коливання ціни на електричну енергію на момент відповідного розрахункового періоду - квітень 2021р., з якого мають бути застосовані відповідні ціни.

Окрім того, з даних сайту оператора ринку вбачається, що станом на дату укладення договору 02.03.2021р. середньозважена ціна на електроенергію на ринку " на добу наперед" становила 1483.14 грн/МВт.год, станом на 01.04.2021р. (дата, з якої застосовані ціни додаткової угоди №3) - 1402.10 грн./м.Вт.год., станом на 29.04.2021р. (дата укладення додаткової угоди №3) - 1539.52 грн/МВт.год.

Тобто, станом на 01.04.2021р. - дата початку дії нової ціни, визначеної додатковою угодою №3, вартість електричної енергії на ринку була меншою, ніж погоджена сторонами у договорі та додатковій угоді, що свідчить про відсутність належних підстав для зміни сторонами ціни на електроенергію у бік збільшення.

Враховуючи наведене, додаткова угода №3 до договору є такою, що укладена за відсутності належного документального підтвердження коливання ціни на товар на ринку в сторону збільшення, що виключає підстави для зміни істотних умов договору про закупівлю, а тому вона підлягає визнанню недійсною.

Відносно правомірності укладення відповідачами додаткових угод №4 від 29.04.2021, №5 від 29.04.2021, №6 від 07.05.2021, №7 від 26.08.2021, №8 від 27.08.2021, №9 від 26.10.2021, №10 від 26.10.2021, №11 від 27.10.2021, №12 від 24.11.2021, №13 від 24.11.2021, №14 від 25.11.2021, суд зазначає, що внаслідок укладення вказаних угод, збільшено вартість електроенергії на більш ніж 10% у порівнянні з первісною вартістю товару, визначеною у договорі.

В силу положень частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Законом України "Про публічні закупівлі" встановлена імперативна норма, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Вказана вимога Закону при укладенні додаткових угод №4 від 29.04.2021, №5 від 29.04.2021, №6 від 07.05.2021, №7 від 26.08.2021, №8 від 27.08.2021, №9 від 26.10.2021, №10 від 26.10.2021, №11 від 27.10.2021, №12 від 24.11.2021, №13 від 24.11.2021, №14 від 25.11.2021 сторонами дотримана не була.

Суд зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Виходячи з наведеного, додаткові угоди №№ 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 слід визнати недійсними.

Щодо стягнення з відповідача 407661,81 грн. сплачених за непоставлений товар, та 95265,58 грн. безпідставно набутих коштів. суд зазначає наступне.

Прокурор вважає, що внаслідок неправомірного збільшення вартості електроенергії позивачем надмірно сплачено ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 95265,58 грн., які підлягають стягненню з останнього на підставі ст.1212 ЦК України. Також, вказує, що позивач оплатив, однак не отримав 224644,19 кВт/год електроенергії вартістю 407661,81 грн., які відповідач має повернути на підставі ст.670 ЦК України.

Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2331/22 від 24.01.2024р. висловлено правову позицію, що кошти, сплачені за недійсними угодами, є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Та обставина, що прокурором правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача частини грошових коштів зазначено ч.1 ст.670 ЦК України не є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині, суд зобов`язаний застосувати ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, незалежно від того, чи посилаються на них сторони.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

З урахування вище викладених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки додаткові угоди були укладені сторонами договору за відсутності законодавчо визначених підстав для зміни ціни і визнані судом недійсними, обрахунок вартості електричної енергії слід здійснювати згідно визначеної у комерційній пропозиції до договору ціні - 1,8147 грн.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "ЖОЕК" поставило Оліївській сільській раді електричну енергію обсягом 316259,7 кВт (рахунки та акти приймання-передачі на а.с.122-189, т.1).

Позивач отриману електроенергію оплатив в сумі 1076843,87 грн. (платіжні доручення на а.с.190-214, т.1).

Водночас, виходячи з визначеної договором вартості 1,8147 грн./м.Вт.год., сплаті позивачем підлягала сума в розмірі 573916,48 грн., замість 1076843,87 грн.

За таких обставин, в результаті укладення та виконання сторонами недійсних додаткових угод позивачем надмірно сплачено грошові кошти в розмірі 502927,39 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Відносно доводів відповідача, що в березні 2021р. електрична енергія поставлялась по ціні універсальної послуги, суд зауважує, що за умовами договору №274-Т від 02.03.2021р. він набрав чинності з дати його підписання. Доказів, що у березні 2021р. між сторонами існували інші договірні правовідносини щодо поставки електричної енергії, матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, доводи відповідача щодо правомірності застосування вартості поставки позивачу електроенергії в березні 2021р. по ціні 4,07 грн./кВт/год є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 9 вказаної статті у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір у справі виник також внаслідок неправильних дій Оліївської сільської ради, які полягали у підписанні додаткових угод без належного аналізу норм чинного законодавства, тому судовий збір, сплачений за розгляд немайнових вимог покладається на відповідачів в рівних сумах по 18168,00 грн. Судовий збір в сумі 7 543,91 грн., сплачений за розгляд майнової вимоги покладається на відповідача.

Судовий збір стягується на користь особи, яка його сплатила - Житомирської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 29.04.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 29.04.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

4. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 29.04.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 07.05.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 26.08.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

7. Визнати недійсною додаткову угоду №8 від 27.08.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

8. Визнати недійсною додаткову угоду №9 від 26.10.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

9. Визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 26.10.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

10. Визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 27.10.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

11. Визнати недійсною додаткову угоду №12 від 24.11.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

12. Визнати недійсною додаткову угоду №13 від 24.11.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

13. Визнати недійсною додаткову угоду №14 від 25.11.2021 до договору №274-Т від 02.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Оліївською сільською радою Житомирського району та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія".

14 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (10003, м.Житомир, вул. Майдан Перемоги, буд. 10, )

на користь Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р., с.Оліївка, вул.Л.Ступницького, 68, )

- 502927,39 грн. безпідставно набутих коштів.

15. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (10003, м.Житомир, майдан Перемоги, 10, ід. код 42095943)

на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул.Святослава Ріхтера, 11, )

- 25711,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

16. Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Житомирська обл., Житомирський р., с.Оліївка, вул.Л.Ступницького, 68, )

на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул.Святослава Ріхтера, 11, )

- 18168,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.11.24

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи