УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

22.11.2024Справа № 910/14358/24

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпрокат-Україна» (вул. Куренівська, 18, офіс 7-Б, м. Київ, 04073; ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріс-Ком» (вул. Лятошинського, буд. 26, м. Київ, 03191; ) про стягнення з боргу в сумі 14 120,00 грн. за Договором оренди №А00185171 від 31.07.2024 року та 302,80 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпрокат-Україна» про видачу судового наказу за вимогою до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріс-Ком» про стягнення з боргу в сумі 14 120,00 грн. за Договором оренди №А00185171 від 31.07.2024 року та 302,80 грн. судового збору.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Так, в обґрунтування поданої заяви стягувач посилається на порушення боржником укладеного між сторонами Договору оренди № А00185171 від 31.07.2024 року в частині своєчасної сплати орендної плати та нарахованих штрафних санкцій в загальній сумі 14120,00 грн.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором та існування у боржника заборгованості до заяви додані, зокрема, копії підписаних заявником в односторонньому порядку актів надання послуг № 5156 від 15.08.2024 року на суму 5880,00 грн., № 5169 від 27.08.2024 року на суму 10440,00 грн., а також акти прийняття претензії № 4954 від 06.08.2024 року на суму 500,00 грн., № 5168 від 27.08.2024 року на суму 300,00 грн., які, як зазначено в заяві, надсилались на адресу боржника поштовим відправленням, а також акт повернення обладнання з тимчасового користування від 27.08.2024 року, згідно якого обладнання повернуто в забрудненому стані.

При цьому заявник також посилається на умови п. 3.5 Договору оренди № А00185171 від 31.07.2024 року, згідно якого у разі ненадання орендарем орендодавцю відповідного акту або вмотивованої відмови від підписання акту виконаних послуг (наданих послуг) у встановлений договором строк акт вважається підписаним та погодженим сторонами, а також п.5.9 вказаного договору, згідно якого усі виявлені несправності, некомплектність, підвищене забруднення та ніші недоліки фіксуються в акті повернення і підписуються уповноваженими представниками сторін, при цьому оренда має право викласти свої коментарі і претензії в зазначеному акті. Наявність записаних і зазначених вище недоліків служить підставою для пред`явлення претензій до орендаря для відшкодування витрат по їх усуненню.

Як встановлено судом, зазначені акти наданих послуг та акти прийняття претензії, згідно яких, за твердженням стягувача, виникла заборгованість та ґрунтуються заявлені вимоги про стягнення оренди та штрафних санкцій, підписані в односторонньому порядку тільки зі сторони заявника - виконавцем за Договором, та, окрім цього, за умови одностороннього підписання акта повернення орендодавцем та застосування штрафних санкцій згідно його змісту (фіксації стану обладнання), заявником не надано суду обґрунтування визначення штрафу саме у вказаних сумах, а також не зазначено пунктів договору, згідно яких застосовано штрафні санкції та їх вид, диференційований розмір яких сторонами погоджено в пункті 7.6 договору оренди.

Судом враховано, що для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання.

Натомість, надані заявником докази, а саме копії підписаних з одного боку актів надання послуг та актів прийняття претензії не свідчать про відсутність між сторонами спору щодо самого порушення умов Договору оренди та нарахованих сум, в тому числі штрафу, відповідно до таких актів, позаяк одностороннє підписання останніх не може свідчити про безспірність заявлених заявником вимог про стягнення заборгованості за Договором оренди № А00185171 від 31.07.2024 року. Отже, заявлені вимоги в цій частині не відповідають засадам наказного провадження.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Таким чином, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст. 148 ГПК України, вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності та відсутні докази, які б підтверджували відсутність спору про право, тобто заявником не підтверджено виникнення права грошової вимоги саме у заявленій сумі 14120,00 грн., суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпрокат-Україна» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріс-Ком» про стягнення з боргу в сумі 14 120,00 грн. за Договором оренди №А00185171 від 31.07.2024 року та 302,80 грн. судового збору на підставі п. 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Будпрокат-Україна» у видачі судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріс-Ком» про стягнення з боргу в сумі 14 120,00 грн. за Договором оренди №А00185171 від 31.07.2024 року та 302,80 грн. судового збору.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон