ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"21" листопада 2024 р. Справа№ 925/1596/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ткаченка Б.О.

розглядаючи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024

у справі №925/1596/23 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Служби зовнішньої розвідки України

до фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни

про стягнення 525 089,90 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Служба зовнішньої розвідки України звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни про стягнення 525 089,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами договором на закупівлю товарів від 22.07.2021 №768/21.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Бондар Л.В. на користь Служби зовнішньої розвідки України 262 544,95 грн пені, 57 431,71 грн штрафу та 4 799,85 грн. судового збору. В решті вимог в позові відмовлено.

Служба зовнішньої розвідки України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у справі №925/1596/23 апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, та залишено без змін у резолютивній частині.

14.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга від фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024, скаржниця, зокрема, зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення, а саме з 24.02.2022 за своєю адресою не перебувала, тому жодної кореспонденції не отримувала, включаючи оскаржуване рішення. Про розгляд справи та рішення дізналася у вересні 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень після того, як органами Державної виконавчої служби було заблоковано відповідний рахунок.

Відтак, скаржниця вважає, що оскільки їй не було направлено копію оскаржуваного рішення, то вона об`єктивно не могла подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, у зв`язку з чим, вважає, що є наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2024 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" фізична особа-підприємць Бондар Людмила Володимирівна не має офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Ухвалу суду від 31.10.2024 про залишення апеляційної скарги без руху, доставлено до електронного кабінету представника скаржника: 08.11.2024 о 18:56, що підтверджується "Довідкою про доставку електронного документа в його електронний кабінет", яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

18.11.2024 через систему «Електронний суд» представником фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни на виконання вимог ухвали від 31.10.2024 подано заяву про усунення недоліків в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування названого клопотання скаржниця посилається на те, що судом першої інстанції, ні засобами телефонного зв`язку, ані електронною поштою, не повідомлено належним чином її про дату та час розгляду справи. Також зазначає, що не отримувала жодного процесуального документу, зокрема, рішення місцевого господарського суду.

З урахуванням вищевикладеного, скаржниця вважає, що строк подачі апеляційної скарги є таким, що пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши заяву про усунення недоліків та дослідивши обставини викладені у ній, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 26.03.2024, отже останнім днем строку подання апеляційної скарги є 15.04.2024.

Проте, з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23 скаржник звернувся лише 14.10.2024, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження рішення.

За приписами ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 29.11.2023 було відкрито провадження у справі №925/1596/23. Дана ухвала була направлена рекомендованим листом із зворотнім повідомленням на адресу фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни, а саме: АДРЕСА_1 . Однак 14.12.2023 поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 33-35).

З такою ж відміткою поверталися до суду і копії інших процесуальних документів, надіслані на адресу відповідача, якими Господарський суд Черкаської області повідомляв учасників справи про стан розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Однак, відомостей про те, що фізична особа-підприємць Бондар Людмила Володимирівна повідомляла суд першої інстанції про зміну адреси місцязнаходження, наявні матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у низці постанов, а саме від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 07.09.2022 у справі №910/10569/21, від 01.03.2023 у справі №910/18543/21 тощо.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20 тощо).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" - Nunes Dias - Portugal, від 10.04.2003, заяви №69829/01, №2672/03).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, процесуальні документи були направлені судом першої інстанції на адресу скаржника, яка вказана у позовній заяві, та яка є ідентичній адресі, зазначеній у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як адреса місцезнаходження відповідача.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості до Єдиного державного реєстру про юридичну особу, в тому числі щодо її місця знаходження, вносяться відповідно до інформації, наданої самою юридичною особою.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни, є: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що фізичною особою-підприємцем Бондар Людмилою Володимирівною в додатках до апеляційної скарги додано договір №24/09 від 24.09.2024 про надання юридичних послуг, в якому також зазначено адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 ., як таку, що є місцезнаходженням відповідача.

Отже, вказане дає підстави вважати, що така адреса відповідача є актуальною, а відтак саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідач є особою, на яку відповідно до статті 4, частини першої, пункту 10 частини другої статті 9 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.03.2023 по справі №910/2654/22.

Відповідно до частини 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі, Положення).

Підпунктом 6.5 пункту 6 розділу 2 «Основні функції ЄСІТС» Положення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», процесуального законодавства України ЄСІТС забезпечує: обмін документами та інформацією (надсилання та отримання документів та інформації, спільна робота з документами) в електронній формі між судами, іншими органами та установами в системі правосуддя, учасниками судового процесу, а також проведення відеоконференції в режимі реального часу.

Пунктом 24 частини 2 «Підсистема «Електронний суд» Розділу 3 «Порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС» зазначено, що підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою wiki.court.gov.ua.

У пунктах 2.24., 2.25. розділу 2 «Загальні положення» Інструкції користувача Електронного суду за вебадресою wiki.court.gov.ua зазначається що, засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету; у разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Тобто ГПК України фактично передбачає два способи належного вручення судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", в тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС в випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємць Бондар Людмила Володимирівна не має офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Крім того, електронна пошта відсутня і в державних реєстрах.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про дотримання місцевим господарським судом вимог ГПК України щодо належного повідомлення скаржника про стан розгляду справи, а також про дату, час та місце проведення судових засідань у справі та про прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, скаржниця була обізнана з прийняттям судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

До того ж, при розгляді апеляційної скарги Служби зовнішньої розвідки України на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23 Північним апеляційним господарським судом направлялися копії процесуальних документів на електронну пошту відповідача, а саме: (а.с 106).

Крім того, матеріали справи містять телефонограми від 24.04.2023, 16.05.2024, однак фізична особа-підприємець Бондар Людмила Володимирівна за номером телефону НОМЕР_1 , наявним в матеріалах справи №925/1596/23 - не відповідає (а.с.116,125).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що вказані обставини у сукупності, свідчать про те, що суд першої інстанції та апеляційної інстанції належним чином неодноразово повідомляли скаржницю про розгляд справи за позовом Служби зовнішньої розвідки України, де оскаржниця є відповідачем. Тобто судами першої інстанції та апеляційної інстанції в межах встановленого для розгляду справи строку вчинялись необхідні та достатні дії для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судових засідань у даній справі.

Також, за змістом ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Таким чином, скаржниця мала можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі, в тому числі оскаржуваним рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Мушта проти України зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту приписів ст. 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції неналежним чином повідомляв скаржника про розгляд справи.

Натомість, як вбачається з наявних матеріалів справи, судом першої інстанції в межах встановленого для розгляду справи строку вчинялись необхідні та достатні дії для належного повідомлення відповідача про стан розгляду справи, а також про дату, час і місце проведення судових засідань у справі та про прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження, а наведені обставини для його поновлення не є обґрунтованими, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Частиною 4 ст. 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються судом неповажними, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23.

Керуючись ст.ст. 119, 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Бондар Людмили Володимирівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23.

3. Повернути фізичній особі-підприємцю Бондар Людмилі Володимирівні матеріали апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.03.2024 у справі №925/1596/23 разом з доданими до неї додатками.

4. Копію даної ухвали направити учасникам апеляційного провадження через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до їх електронних кабінетів, а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку.

5. Матеріали справи №925/1596/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко