РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2024Справа № 910/4157/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Україна, 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 40538421)

до Державного підприємства "Спецагро" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Грінченка Бориса, буд. 1; ідентифікаційний код: 38516592)

про стягнення 78 294,48 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Спецагро" (далі - відповідач) про стягнення 78 294,48 грн, з яких 52 165,39 грн заборгованості, 19 402,62 грн пені, 2 608,27 грн штрафу, 2 660,43 грн інфляційних втрат та 1 457,77 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 532942 від 30.08.2018 та Угодою про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію № Р-532942/2022/11 від 24.11.2022 до зазначеного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

19.04.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4157/24, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана сторонам до їхніх електронних кабінетів 24.04.2024. Відповідно до повідомлення про доставлення процесуальних документів до електронного кабінету особи, 24.04.2024 судом отримано інформацію про доставку ухвали про відкриття провадження у справі в електронний кабінет відповідача та його представника.

Пунктом 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 про відкриття провадження у справі № 910/4157/24 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 26.04.2024.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" здійснює постачання теплової енергії.

30.08.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, постачальник) та Державним підприємством "Спецагро" (далі - відповідач, абонент) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №532942 (далі - Договір), предметом якого згідно п.1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.2.1 Договору теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється за приладами обліку.

Абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає «Енергопостачальній організації» звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 до договору (п. 5.3 Договору).

За змістом пунктів 8.1, 8.4 Договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін.

У додатку №1 до Договору сторонами погоджено обсяги постачання теплової енергії абоненту, у додатку №3 до Договору - тарифи на теплову енергію.

За твердженнями позивача, відповідачем належним чином не виконувались зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2022 складала 822 559,92 грн.

24.11.2022 між позивачем та відповідачем укладено Угоду №P-532942/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору (далі - Угода про реструктуризацію).

Відповідно до п. 1 Угоди про реструктуризацію, відповідач визнає та підтверджує заборгованість перед позивачем за Договором станом на 01.11.2022 загальною сумою 822559,92 грн з врахуванням ПДВ.

Відповідач зобов`язався сплатити зазначену у п. 1 цієї Угоди суму заборгованості протягом листопада 2022 - лютого 2023 щомісячними сплатами згідно з додатком 1 до цієї Угоди до 25 числа кожного місяця згідно з вищевказаним договором (п. 2 Угоди про реструктуризацію).

Згідно з п. 8 Угоди про реструктуризацію, у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які відповідач зобов`язується оплатити.

З огляду на те, що відповідач не здійснив в повному обсязі оплату по Угоді про реструктуризацію до Договору, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52 165,39 грн, пеню у розмірі 19 402,62 грн, штраф у розмірі 2 608,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 660,43 грн та 3 % річних у розмірі 1 457,77 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідач, в порушення умов Договору не виконав взяті на себе зобов`язання з внесення оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість.

Надалі відповідачем визнано наявність заборгованості за Договором у розмірі 822559,92 грн шляхом укладення 24.11.2022 Угоди про реструктуризацію. Відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити заборгованість у повному обсязі до лютого 2023, шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця.

Розміри щомісячних платежів встановлені Додатком 1 до Угоди про реструктуризацію: листопад 2022 - 125 000,00 грн, грудень 2022 - 232 519,97 грн, січень 2023 - 232 519,97 грн, лютий 2023 - 232 519,98 грн.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо внесення платежів у строки, передбачені Угодою про реструктуризацію заборгованості, виконав частково, внаслідок чого несплаченою залишилась заборгованість у розмірі 52 165,39 грн.

Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про стан розрахунків за спожиту від КП "Київтеплоенерго" теплоенергію за період з листопада 2022 по грудень 2023 року.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем у повному обсязі або спростовували наявність такої заборгованості, суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Угодою про реструктуризацію не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 52 165,39 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 7 Додатку №4 до Договору, абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 розділу ІХ Прикінцеві положення Господарського кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантин скасовано з 01.07.2023.

Позивач нараховує пеню на заборгованість з 26.01.2023.

Судом встановлено, що станом на 26.01.2023 відповідачем було прострочено сплату платежів за Угодою про реструктуризацію на загальну суму 95 039,94 грн.

У зв`язку з цим, на підставі п. 8 Угоди про реструктуризацію, остання втратила чинність з моменту виникнення прострочення, тобто з 26.01.2023. Відтак саме в цю дату у позивача виникло право вимоги несплаченої заборгованості, штрафу, а також пені, у розмірі, встановленому Договором.

Таким чином, кінцевим днем нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за Угодою про реструктуризацію є 26.07.2023.

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду, розмір пені (подвійна облікова ставка Національного банку України), що підлягає стягненню з відповідача, складає 13005,62 грн, а отже позовна вимога в частині стягнення пені підлягає задоволенню частково у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних не є арифметично вірними. Між тим, розраховані позивачем суми інфляційних втрат та 3% річних не перевищують сум, розрахованих судом, відтак, незважаючи на допущені помилки, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання за Угодою про реструктуризацію, позивач просить стягнути з відповідача 5 % штрафу в сумі 2 608,27 грн відповідно до п. 8 цієї угоди.

Згідно з п. 8 Угоди про реструктуризацію споживач зобов`язаний сплатити підприємству штраф за невиконання ним умов угоди у розмірі 5 % від суми непогашеної заборгованості, визначеною угодою.

Зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання та в силу наведених приписів закону, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають заборгованість у розмірі 52165,39 грн, пеня у розмірі 13005,62 грн, штраф у розмірі 2608,27 грн, інфляційні втрати в розмірі 2660,43 грн та 3 % річних у розмірі 1457,77 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2780,59 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 247,41? грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Спецагро" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Грінченка Бориса, буд. 1; ідентифікаційний код: 38516592) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Україна, 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 40538421) заборгованість у розмірі 52165 (п`ятдесят дві тисячі сто шістдесят п`ять) грн 39 коп., пеню у розмірі 13005 (тринадцять тисяч п`ять) грн 62 коп., штраф у розмірі 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн 27 коп., інфляційні втрати в розмірі 2660 (дві тисячі шістсот шістдесят) грн 43 коп., 3 % річних у розмірі 1457 (одна тисяча чотириста п`ятдесят сім) грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) грн 59 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 247,41? грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.11.2024

Суддя О.В. Нечай