СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Харків Справа № 922/3192/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

від позивача: Гижко О.Л.- представник;

від відповідача: Гарагуля В.А представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2024 у справі №922/3192/24 (повний текст якої складено та підписано 19.09.2024)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до: Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"

про стягнення 133814327,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року, Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини (далі - Відповідач) 133814327,05 грн, з яких: 80383333,33 грн. - основної заборгованості; 39193014,83 грн - заборгованість по процентам; 2732624,95 - грн. - 3% річних., 11505353,95 - грн - індексу інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовано з посиланням на порушення Відповідачем умов укладеного між сторонами Кредитного Договору № 20-1KN0001 від 22.06.2020 щодо своєчасного та повного внесення кредитних платежів та відсотків за його користування.

Одночасно з позовною заявою Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (вх. № 3192/24 від 10.09.2024), в якій просить суд до вирішення спору по суті застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Акціонерному товариству «Українські енергетичні машини (адреса: 61037, м. Харків, пр.-т Героїв Харкова, буд. 199; ) в межах ціни позову в розмірі 133814327,05 грн.

Означена заява мотивована існуванням обставин, які можуть ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення у даній справі в разі його винесення на користь Позивача, зокрема, через існування інших судових спорів, які пов`язані з договорами укладеними з Відповідачем, права вимоги за якими є предметом застави перед Позивачем, якою в свою чергу забезпечено виконання зобов`язань Відповідача за спірним Кредитним Договором № 20-1KN0001 від 22.06.2020. На думку Позивача, зазначене підтверджує наявність ризиків та спростовує можливість позивача у розумні строки та ефективно здійснити задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок застави.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.09.2024 по справі № 922/3192/24 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Оскаржувана ухвала мотивована недоведеністю Позивачем обставин, на які він посилався, а наявність у Відповідача власного нерухомого майна та грошових коштів, які обліковуються на його рахунках, а також наявність судових рішень, які набули законної сили та на підставі яких стягуються грошові кошти з підприємства Відповідача в межах інших справ, в розумінні відповідних положень ст. 74-78 ГПК України, не свідчить сам про факт ухилення від виконання зобов`язань та не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту саме на все рухоме та нерухому майно Відповідача у межах заявленої до стягнення суми.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Зокрема, скаржник вважав, що суд першої інстанції при розгляді даного питання дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. За доводами апеляційної скарги, фактично Позивач буде позбавлений ефективного способу відновлення порушених прав, оскільки існують інші судові спору, пов`язані із Договорами укладеними між Відповідачем та ДП НАЕК Енергоатом, права вимоги за якими є предметом застави перед Банком і означене свідчить про відсутність можливості у Позивача у законний спосіб звернути стягнення на предмет застави.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 року відкрито апеляційне провадження заданою апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 11.11.24р. о 12:15.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та погоджувався з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно призведе до втручання у господарську діяльність підприємства Відповідача, яке до того ж є стратегічним підприємством державного сектору економіки України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 11.11.2024 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.

Представник Відповідача надав пояснення, аналогійні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересі осіб, що не є учасниками даного судового процесу

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Так, в обґрунтування поданої заяви, Позивач посилався на існування обставин, які можуть ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення у даній справі, в разі його винесення на користь Позивача, зокрема, через існування інших судових спорів, які пов`язані з договорами укладеними з Відповідачем, права вимоги за якими є предметом застави перед Позивачем, якою в свою чергу забезпечено виконання зобов`язань Відповідача за спірним Кредитним Договором № 20-1KN0001 від 22.06.2020. На думку Позивача, зазначене підтверджує наявність ризиків та спростовує можливість позивача у розумні строки та ефективно здійснити задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок застави.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів несумлінних дій Відповідача, відсутності у останнього коштів рахунках чи їх витрачання не на здійснення розрахунків з Позивачем. Заява Позивача щодо накладення арешту на грошові кошти містить лише посилання на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання рішення, без наведення конкретних обставин та доказів.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що наявність у Відповідача власного нерухомого майна та грошових коштів, які обліковуються на його рахунках, а також наявність судових рішень, які набули законної сили та на підставі яких стягуються грошові кошти з підприємства Відповідача, в межах інших справ, в розумінні відповідних положень ст. 74-78 ГПК України, не свідчить саме про факт ухилення від виконання зобов`язань як на цьому наполягає Позивач, та не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту саме на все рухоме та нерухому майно Відповідача у межах заявленої до стягнення суми.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні у суду матеріали, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не наведено фактичних обставин (та не підтверджено їх доказами), які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту його прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, а відтак вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача задоволенню не підлягають.

Водночас, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Принцип змагальності, закріплений у статті 2 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 922/2673/18.

Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції враховував зазначений принцип змагальності та обґрунтовано зазначив, що правомірність нарахування таких складових на суму заборгованості як інфляційні та 3% річних є спірною. Також, в забезпечення виконання Відповідачем умов Кредитного Договору № 20- 1KN0001 від 22.06.2020 щодо своєчасного та повного внесення кредитних платежів та відсотків за його користування вже забезпечено заставою майна боржника згідно з умовами Договору застави № 20-12М0004 від 22.06.2020.

Звертаючись з заявою про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Відповідачу в межах ціни позову в розмірі 133814327,05грн., Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що майно відповідача може зникнути шляхом відчуження. Про такі обставини може свідчити вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з Позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Проте, Позивачем не надано відповідних доказів, про що зазначено судом вище.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Наведена вище правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у заяві про забезпечення позову Позивачем не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Наведені Позивачем обставини щодо необхідності застосування заходів до забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 16.09.2024р. у справі № 922/3192/24 ґрунтується на дотриманні норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2024 у справі №922/3192/24 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2024 у справі № 922/3192/24 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України".

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 15.11.2024

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков