РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 м. Київ Справа № 910/9111/24
За позовом: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА";

до: акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА";

про: стягнення 86 318,08 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА" про стягнення 86 318,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9111/24 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням пропуску позивачем строку на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про наявність поважних причин пропуску позивачем строку на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що підстава відмови відповідача у виплаті позивачу суми страхового відшкодування прямо передбачена приписами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які підлягають обов`язковому застосуванню.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як страховиком, та товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ЕРІДОН", як страхувальником, укладено договір страхування наземного транспорту від 23.12.2021 №06/6776742/9069/21 (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "CHEVROLET LACETTI", із державним знаком НОМЕР_1 ( №158 додатку до Договору добровільного страхування "Перелік транспортних засобів та додаткового обладнання"(застрахований ТЗ).

Позивач стверджує, що 06.01.2022 на автодорозі Т12-05 2 км. Кропивницький-Нова Прага відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "Renault Megane", із державним знаком НОМЕР_2 , яким керував гр. ОСОБА_1 .

Так, постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22) встановлено, що ДТП трапилося внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_2 (далі - винна особа), який керував транспортним засобом "Renault Megane", із державним знаком НОМЕР_3 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023 у справі № 33/4809/235/23 постанову Кіровського районного суду м. Києва від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22) змінено в частині державного знаку транспортного засобу "Renault Megane", яким керувала винна у ДТП особа, а саме: з НОМЕР_3 на НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.4. ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована відповідачем, що підтверджується Полісом серії АЕ №005797581 (далі - Договір обов`язкового страхування). Виходячи з Договору обов`язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є - "Renault Megane", із державним знаком НОМЕР_2 ., тобто той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні ДТП особа, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 130.000,00 грн., а франшиза - 0 грн.

Позивач зазначає, що останнім було пропущено строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, встановленого приписами підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з поважних причин, оскільки вірний номер транспортного засобу винної у ДТП особи зазначений саме у Постанові Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023 у справі No 33/4809/235/23, засвідчену копію якої позивач отримав 07.02.2024 відповідно до супровідного листа Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2024 № 404/552/22/5885/2024.

Так, після здійснення виплати позивачем страхового відшкодування в сумі 86 318,08 грн. останній звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на яку отримав відмову у зв`язку з пропуском строку на її подання, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 86 318,08 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності» (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №577/5482/19)

Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Отже, право позивача на відшкодування шкоди не припинено, вимога до страхової компанії винуватця ДТП заявлена в судовому порядку протягом строку позовної давності, а тому вимога про стягнення з відповідача 86 318, 08 грн. підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

А отже решта доводів та доказів наданих сторонами на обґрунтування своїх вимог і заперечень судом відхиляються, як такі, що не мають значення для правильного вирішення спору.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА" (04176, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 29А, ідентифікаційний код: 20842474) на користь приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (03049, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 25, ідентифікаційний код: 23510137) страхове відшкодування в сумі 86 318 (вісімдесят шість тисяч триста вісімнадцять) грн. 08 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій БАЛАЦ