ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

про розгляд вимог кредитора

04 листопада 2024 року Справа № 915/529/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі судового засідання Шараєвої М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву: Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, 6, ідентифікаційний код 44104027, адреса ел. пошти: , представник Болдуреску О.В., адреса ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з грошовими вимогами до боржника у справі про неплатоспроможність

боржника: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адр. ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Захар`єва Яна Василівна (54004, м. Миколаїв, просп. Миру, 34/1, оф. 302/1; свідоцтво № 356 від 28.02.2013; адреса ел. пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 )

Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися

У с т а н о в и в:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2023 відкрито провадження у справі № 915/529/23 про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , цією ж ухвалою, зокрема, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Козлова В.О.

З метою виявлення кредиторів боржника 28.04.2023 за № 70516 оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 для заявлення кредиторами грошових вимог до боржника на офіційному вебпорталі судової влади України.

03.08.2023 на адресу Господарського суду Миколаївської області від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" 03.08.2023 (вх.№ 10245/23), у якій заявник просить суд визнати його грошові вимоги до боржника в сумі 20550,22 грн у такій черговості: 4294,40 грн - перша черга (судовий збір); 619,47 грн - друга черга; 11213,08 грн - третя черга; 4423,27 грн - шоста черга (штраф, пеня).

Ухвалою суду від 08.08.2023 заяву Головного управління ДПС у Миколаївській області залишено без руху; постановлено заявнику усунути встановлені при поданні заяви недоліки у 5-денний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху шляхом подання до господарського суду письмової заяви про усунення недоліків з дотриманням вимог, передбачених ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

14.08.2023 від заявника, на виконання вимог ухвали суду від 08.08.2023, надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" від 14.08.2023 (вх. № 10670/23), про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.08.2023 прийнято до розгляду вказану заяву в судовому засіданні на 19.09.2023 о 14:30. Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області надати суду належним чином засвідчені копії податкових повідомлень-рішень (відповідної якості) разом з доказами їх надсилання боржнику, які були додані до заяви про грошові вимоги кредитора до боржника; зобов`язано боржника та керуючого реструктуризацією боргів боржника надати суду відзив на заяву Головного управління ДПС у Миколаївській області з грошовими вимогами до боржника з доказами направлення відзиву заявнику.

31.08.2023 від Головного управління ДПС у Миколаївській області до суду надійшло клопотання, сформоване в системі "Електронний суд" від 31.08.2023 (вх. №11405/23), в якому кредитор просить долучити до матеріалів справи документи згідно додатків та визнати кредиторські вимоги у повному обсязі та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

14.09.2023 від керуючого реструктуризацією Козлова В.О. на адресу електронної пошти суду надійшов супровідний лист № 02-01/3022 від 13.09.2023 (вх. № 12040/23), до якого додано повідомлення про результати розгляду грошових вимог № 02-01/3021 від 13.09.2023.

У вказаному повідомленні арбітражний керуючий вважає заявлену ГУ ДПС у Миколаївській області заборгованість необґрунтованою, оскільки:

- за зазначеною заборгованістю закінчився граничний строк на її стягнення;

- кредитором не надано акт перевірки, на підставі якого виносились податкові повідомлення-рішення, тому не можливо встановити за який саме об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку нараховані податок на нерухоме майно та орендна плата. При цьому, відповідно до Інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.07.2023 №340411689, власником магазину за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул.Громадянська (Заводський, Центральний р-ни), буд. 76а, є інша особа, а не боржник.

Попереднє засідання з розгляду даної справи, яке було відкладено на 19.09.2023 о 14:30, не відбулося через загрозу безпеці учасників справи, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 05.10.2023 призначено попереднє засідання на 19.10.2023 о 14:00; зобов`язано завчасно до дати проведення наступного судового засідання: - Головне управління ДПС у Миколаївській області надати суду письмові пояснення на пояснення керуючого реструктуризацією на заяву Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання грошових вимог до боржника; - АТ "Райффайзен Банк" надати суду письмові пояснення щодо розміру кредиторських вимог, які забезпечені заставою майна боржника.

18.10.2023 на адресу суду від боржника надійшов відзив на заяву ГУ ДПС у Миколаївській області б/н від 16.10.2023 (вх. № 13775/23), в якому ОСОБА_1 не визнає грошові вимоги заявника у зв`язку із спливом строку у 1095 календарних днів з дня виникнення податкової заборгованості та відсутністю доказів, що підтверджують вказану заборгованість, просить застосувати строки позовної давності щодо вказаної заборгованості.

Від ГУ ДПС у Миколаївській області подано до суду відповіді на відзив та клопотання, сформовані в системі "Електронний суд" (вх. № 13797/23 від 18.10.2023, вх. № 14180/23 від 25.10.2023, вх. № 1449/24 від 05.02.2024) та додаткові пояснення у справі (вх. № 12905/24 від 24.10.2024), в яких кредитор зазначає, що у боржника наявна непогашена заборгованість в сумі 12921,31 грн, з них: податкова заборгованість у сумі 12301,84 грн (основний платіж - 7912,22 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 4389,62 грн), заборгованість з ЄСВ - 619,47 грн (основний платіж - 619,47 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн), з яких: заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 306,28 грн (основний платіж - 303,19 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 3,09 грн), заборгованість по орендній платі в сумі 10503,41 грн (основний платіж - 7609,03 грн, штрафні санкції - 0,00 грн., пеня - 2894,38 грн), заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, у сумі 619,47 грн (основний платіж - 619,47 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн), заборгованість по єдиному податку в сумі 1492,15 грн (основний платіж - 0,00 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 1492,15 грн). Таким чином, кредитор просить визнати його кредиторські вимоги до боржника в сумі 17215,71 грн у такій черговості: позачергово (судовий збір) - 4294,40 грн; перша черга (ЄСВ) - 619,47 грн; друга черга (податки та збори) - 7912,22 грн; третя черга (штрафи, пеня) - 4389,62 грн. Кредитор до вказаних документів додає розрахунки основної заборгованості та пені.

Відповіді на відзив, з урахуванням клопотання від 05.02.2024 та додаткових пояснень у справі від 23.01.2024, мотивовані тим, що:

- на підставі п. 52-2 Перехідних положень Податкового кодексу України строки для стягнення податкового боргу не закінчились;

- щодо строків стягнення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то згідно ч. 16 ст. 25 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується;

- до заяви про визнання кредиторських вимог були додані податкові повідомлення-рішення із доказами направлення ОСОБА_1 , проте останні були повернуті з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання";

- в ході відпрацювання повідомлення арбітражного керуючого Козлова В.О про результати розгляду грошових вимог, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено інвентаризацію нарахувань боржнику з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та, керуючись підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Кодексу, податкові повідомлення - рішення №06-1404 від 16.05.2019 на суму 1005,21 грн. (за 2018 рік), №0-1404 від 19.03.2020 на суму 1126,71 грн. (за 2019 рік), №0-1404 від 06.04.2021 па суму 1168,94 грн. (за 2020 рік) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відкликано.

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у період часу визначеного для проведення розгляду справи, з 12:55 до 14:46 у Миколаївській області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 19.10.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 26.01.2024 призначено попереднє засідання суду на 05.02.2024 о 14:30.

05.02.2024 судове засідання у справі не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення засідання по даній справі, у період з 14:03 до 14:53 у Миколаївській області була оголошена та тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 28.02.2024 призначено попереднє засідання на 18.03.2024 о 14:00.

Попереднє засідання у справі Господарського суду Миколаївської області №915/529/23, призначене на 18.03.2024 о 14:00, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

Ухвалою суду від 19.08.2024 призначено попереднє засідання на 12.09.2024.

Ухвалою суду від 12.09.2024 постановлено провести розгляд даної справи поза межами встановленого Кодексом України з процедур банкрутства строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №21022-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України; продовжено строк процедури реструктуризації боргів боржника у справі до 30.11.2024 включно; продовжено строк дії мораторію на задоволення вимог кредиторів до 30.11.2024 включно; продовжено строк проведення попереднього засідання у справі до 04.11.2024 включно; задоволено заяву арбітражного керуючого Козлова В.О. № 02-01/3033 від 06.06.2024 про припинення повноважень; відсторонено арбітражного керуючого Козлова В.О. від виконання повноважень керуючого реструктуризацією у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Захар`єву Яну Василівну; зобов`язано арбітражного керуючого Козлова В.О., у 5-денний строк з дня отримання даної ухвали передати керуючому реструктуризацією боргів боржника арбітражному керуючому Захар`євій Я.В. документацію у справі про банкрутство боржника; відкладено попереднє засідання на 04 листопада 2024 року о 12:30; запропоновано призначеному керуючому реструктуризацією Захар`євій Я.В., за п`ять днів до дати проведення попереднього засідання, надати до суду письмові пояснення про розгляд заяв АТ "Райффайзен Банк" та ГУ ДПС у Миколаївській області з вимогами до боржника; зобов`язано АТ "Райффайзен Банк", за п`ять днів до дати проведення попереднього засідання, надати до суду докази, що підтверджують правонаступництво АТ "ОКСІ БАНК" як кредитора до боржника - ОСОБА_1 (реєстр боржників, тощо).

Від призначеного судом керуючого реструктуризації арбітражного керуючого Захар`євої Я.В., на виконання вимог ухвали суду від 12.09.2024, надійшла заява № б/н від 23.10.2024 щодо розгляду вимог кредиторів, сформована в системі "Електронний суд", в якій арбітражний керуючий повідомила, що підтримує результати розгляду грошових вимог кредиторів, у тому числі і ГУ ДПС у Миколаївській області, поданих попереднім керуючим реструктуризацією боржника арбітражним керуючим Козловим В.О.

24.10.2024 від ГУ ДПС у Миколаївській області надійшли додаткові пояснення у справі, сформовані в системі "Електронний суд", в яких заявник уточнив суму та черговість задоволення вимог кредитора, додавши розрахунок заборгованості та пені.

04.11.2024 від ГУ ДПС у Миколаївській області надійшли додаткові пояснення у справі, сформовані в системі "Електронний суд", в яких заявник просить долучити до матеріалів справи звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, який поданий ОСОБА_1 12.01.2016, де відображено суми нарахованого ЄСВ, в тому числі за ІІІ квартал 2015 року на загальну суму 1323,47 грн.

У судове засідання представники учасників справи не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до змісту статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), 04.11.2024 за результатами розгляду даної заяви, судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали суду без її проголошення.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), яким встановлені умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи та відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратив чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Книга третя КУзПБ містить положення щодо банкрутства юридичних осіб; книга четверта - положення щодо відновлення платоспроможності фізичної особи.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Частиною 1 ст. 122 КУзПБ передбачено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Грошове зобов`язання (борг) згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 КУзПБ - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно ч. 6 ст. 45 КУзПБ заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Частиною 4 ст. 133 КУзПБ передбачено, що вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно усталеної практики Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство: - заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16); - обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16); - під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16); - у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18); - завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 20.09.2022 від 911/2796/21).

Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.12.2021 у справі № 905/857/19, від 20.12.2021 у справі № 922/1775/19, від 09.06.2022 у справі №910/14927/20.

Верховний Суд зауважує, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розглянувши заяву ГУ ДПС України у Миколаївській області з грошовими вимогами до боржника, з урахуванням поданої відповіді на відзив, клопотань та додаткових пояснень, дослідивши додані до неї докази, судом встановлено наступне.

Кредитор зазначає, що у боржника наявна непогашена заборгованість в сумі 12921,31 грн, з них: податкова заборгованість у сумі 12301,84 грн (основний платіж - 7912,22 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 4389,62 грн), заборгованість з ЄСВ - 619,47 грн (основний платіж - 619,47 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн), з яких: заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 306,28 грн (основний платіж - 303,19 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 3,09 грн), заборгованість по орендній платі в сумі 10503,41 грн (основний платіж - 7609,03 грн, штрафні санкції - 0,00 грн., пеня - 2894,38 грн), заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, у сумі 619,47 грн (основний платіж - 619,47 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн), заборгованість по єдиному податку в сумі 1492,15 грн (основний платіж - 0,00 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 1492,15 грн).

Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами Податкового кодексу України (далі - ПК України), які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання.

Так, ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.4 статті 41 ПК України).

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують функції погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Контролюючі органи, згідно із пп. 19-1.1.2. п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Боржник є платником податків і зборів та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У підпункті 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 49.2 статті 49 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1. статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (пункт 54.1 статті 54 ПК України).

Податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків не підлягає оскарженню (пункт 56.11 статті 56 ПК України).

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України унормовано, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

За положеннями пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 ПК України, фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно з пунктом 129.1. статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

- при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

- у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

У свою чергу, відповідно пункту 129.3 статті 129 ПК Украни нарахування пені закінчується:

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4 статті 129 ПК України).

На суми заниження податкового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.2 та 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті, нараховується пеня за кожний календарний день заниження податкового зобов`язання, включаючи день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми несвоєчасно сплачених та/або несплачених (неперерахованих) податковим агентом визначених податкових зобов`язань відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті контролюючим органом нараховується пеня за кожний календарний день такої несплати (неперерахування), включаючи день погашення податкового зобов`язання, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Пунктом 129.5. ст. 129 ПК України встановлено, що зазначені в п.п. 129.4 розмір пені застосовується щодо всіх платників та всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

Щодо вимог з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 306,28 грн (основний платіж - 303,19 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 3,09 грн), слід зазначити наступне.

Умови нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки передбачені приписами статті 266 ПК України.

Пунктом 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є, зокрема фізичні особи, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості. Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб, зокрема, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.5 статті 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.266.6 ст. 266 ПК України.

Як встановлено пунктом 266.7 статтею 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як зазначає заявник, відповідно до даних ІС Податковий блок, на дату формування податкових повідомлень-рішень у 2019-2021 роках у власності ОСОБА_1 перебували об`єкти нерухомого майна, а саме:

- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_5, по якій сформовані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки форми "Ф": за 2018 рік №06-1404 від 16.05.2019 на суму 1005,21 грн; за 2019 рік №0-1404 від 19.03.2020 на суму 1126,71 грн; за 2020 рік №0-1404 від 06.04.2021 на суму 1168,94 грн;

- гараж загальною площею 24,8 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 , по якому сформовані податкові повідомленнярішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки форми "Ф": за 2018 рік №06-1404 від 16.05.2019 на суму 92,93 грн; за 2019 рік №0-1404 від 19.03.2020 на суму 103,49 грн; за 2020 рік №0-1404 від 06.04.2021 на суму 107,37 грн, які сформовані згідно вимог чинного законодавства;

- квартира, площею 50,9 м2, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Також заявник зазначає, що в ході відпрацювання повідомлення арбітражного керуючого Козлова В.О. від 13.09.2023 №02-01/3021 про результати розгляду грошових вимог, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено інвентаризацію нарахувань ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На підставі інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2023, стало відомо, що ОСОБА_1 на момент формування податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки не був власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5. Реєстраційні дані, щодо прав власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна приведено у відповідність. У зв`язку з вищевикладеним, керуючись підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкові повідомлення-рішення №0-1404 від 16.05.2019 на суму 1005,21 грн (за 2018 рік), №0-1404 від 19.03.2020 на суму 1126,71 грн (за 2019 рік), №0-1404 від 06.04.2021 на суму 1168,94 грн (за 2020 рік) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, заявником відкликано.

Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 306,28 грн (основний платіж - 303,19 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 3,09 грн) складається із зобов`язань/штрафів, визначених контролюючим органом в податкових повідомленнях-рішеннях, і пені та підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями № 0-1404 від 16.05.2019, № 0-1404 від 19.03.2020, № 0-1404 від 06.04.2021 з доказами направлення боржнику вказаних ППР. Дані повідомлення-рішення були направлені боржнику на адресу місця проживання, проте не були вручені та повернуті з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Тобто, вищезазначені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими боржнику у день, що зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження вищевказаних повідомлень-рішень, у зв`язку з чим останні вважаються узгодженими.

Матеріали справи не містять доказів сплати боржником 303,19 грн основного боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також, кредитором відповідно до статті 129 ПК України у зв`язку із несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань боржнику нараховано пеню за період з 28.11.2019 по 27.04.2023 на суму 3,09 грн.

На підтвердження обґрунтованості нарахування пені кредитором надано розрахунок пені та витяг з інтегрованої картки.

За викладених обставин, господарський суд прийшов до висновку, що вимоги кредитора до боржника на суму 303,19 грн основного боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та 3,09 грн пені є обґрунтованими.

Щодо вимог з орендної плати за землю на суму 7609,03 грн основного боргу, 2894,38 грн пені, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно п. 285.1 статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 ПК України.

Боржником самостійно обчислено суму податкового зобов`язання та подано до податкових органів податкову декларацію з плати на землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 15.02.2016 № , відповідно до якої розмір податкового зобов`язання становить 566,71 грн, а саме: за грудень 2016 року - 566,71 грн, та від 31.07.2017 № , відповідно до якої розмір податкового зобов`язання становить 7208,09 грн, а саме: за січень 2017 року - 600,67 грн, за лютий 2017 року - 600,67 грн, за березень 2017 року - 600,67 грн, за квітень 2017 року - 600,67 грн, за травень 2017 року - 600,67 грн, за червень 2017 року - 600,67 грн, за липень 2017 року - 600,67 грн, за серпень 2017 року - 600,67 грн, за вересень 2017 року - 600,67 грн, за жовтень 2017 року - 600,67 грн, за листопад 2017 року - 600,67 грн, за грудень 2017 року - 600,72 грн. З урахуванням часткової оплати в сумі 165,77 грн по податковій декларації від 15.02.2016 №, актуальна заборгованість боржника перед кредитором з орендної плати за землю становить 7609,03 грн основного боргу.

Матеріали справи не містять доказів сплати боржником 7609,03 грн основного боргу з орендної плати за землю.

Також, кредитором нараховано боржнику пеню на загальну суму 2894,38 грн у зв`язку з не сплатою/несвоєчасною сплатою боржником узгоджених зобов`язань, а саме:

- за період з 01.05.2017 по 27.04.2023 на суму 179,49 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового розрахунку земельного податку від 15.02.2016 № , з 01.06.2017 по 27.04.2023 на суму 262,32 грн, з 29.06.2017 по 27.04.2023 на суму 256,56 грн, з 30.07.2017 по 27.04.2023 на суму 250,18 грн, з 29.08.2017 по 27.04.2023 на суму 244,01 грн, з 29.09.2017 по 27.04.2023 на суму 237,63 грн, з 29.10.2017 по 27.04.2023 на суму 231,43 грн, з 29.11.2017 по 27.04.2023 на суму 224,54 грн, з 30.12.2017 по 27.04.2023 на суму 217,41 грн, з 29.01.2018 по 27.04.2023 на суму 210,18 грн, з 01.03.2018 по 27.04.2023 на суму 202,01 грн, з 31.03.2018 по 27.04.2023 на суму 193,64 грн, з 01.06.2018 по 27.04.2023 на суму 184,98 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, що виникли на підставі податкового розрахунку земельного податку від 31.07.2017 № .

На підтвердження обґрунтованості нарахування пені кредитором надано розрахунок пені та витяг з інтегрованої картки.

Суд звертає увагу, що положення статті 102 ПК України визначають спеціальні строки давності для нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу.

Зокрема, пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Пункт 101.1 статті 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено універсальний граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № К/9901/99/17 (807/2097/16), від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 19.09.2019 у справі №910/11620/18, від 31.10.2019 у справі №925/1242/15, від 05.12.2019 у справі №910/1678/19, від 27.07.2021 у справі №911/388/20.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі № 910/8428/18 підтримав вказану позицію та наголосив, що ПК України встановлений граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 ПК України, а борг підлягає списанню.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 480/340/20 Верховний Суд зауважив, що податковий борг, який виник унаслідок несплати платником податків самостійно визначених у податковій декларації грошових зобов`язань, може бути стягнутий контролюючим органом протягом і в межах строку давності, який становить 1095 календарних днів із дня виникнення податкового боргу. Відповідно, після спливу строку давності для стягнення такого боргу останній набуває ознак безнадійного податкового боргу в тлумаченні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України.

Тому при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 № 43/75-15/7-б, від 19.09.2019 №910/11620/18, від 24.10.2019 у справі №906/665/17, від 27.07.2021 у справі №911/388/20).

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №807/2097/16 (К/9901/99/17), від 13.05.2021 у справі № 913/84/20, від 27.07.2021 у справі № 911/388/20).

Водночас, в подальшому у статтю 102 ПК України, яка визначає строки давності та їх застосування, було внесено зміни, зокрема, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Також суд зазначає, що Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" зупинено дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану. При цьому, вказаним Законом статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Із системного аналізу пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" та пункту 102.9 статті 102 ПК України вбачається, що зупинення перебігу зазначених строків розпочалося з 18.03.2020 та не припинилося у зв`язку із прийняттям Закону України № 2120-IX від 15.03.2022, з огляду на доповнення цим самим Законом статті 102 ПК України пунктом 102.9, а тому не переривався і перебіг строку такого зупинення.

Разом з тим, слід вказати на те, що зміни до ПК України були внесенні 18.03.2020, 01.01.2021, 15.03.2022, відтак норми Кодексу, згідно з якими зупиняється перебіг строків давності, передбачених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, п. п. 102.3.5 п. 102.3, п. 102.9 статті 102 цього Кодексу, не застосовують до податкових зобов`язань у яких 1095-денний строк сплив до внесення відповідних змін, тобто до 18.03.2020, а саме щодо податкових зобов`язань боржника на підставі поданих декларацій з плати на землю від 15.02.2016 № з кінцевим строком сплати - 30.01.2017 та від 31.07.2017 № в частині нарахованої суми зобов`язання за січень 2017 року з кінцевим строком сплати - 02.03.2017.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.05.2024 у справі № 908/1957/21, від 09.07.2024 у справі № 904/2730/23, від 07.08.2024 у справі №908/3781/21.

Відтак, за сукупністю вищенаведеного, суд відхиляє грошові вимоги кредитора за зобов`язаннями боржника в сумі 1001,61 грн, які засновані на податкових деклараціях з плати за землю від 15.02.2016 № у сумі 400,94 грн з кінцевим строком сплати - 30.01.2017 та від 31.07.2017 № в частині нарахованого зобов`язання за січень 2017 року в сумі 600,67 грн з кінцевим строком сплати - 02.03.2017.

Також на підставі пункту 101.1 статті 101 ПК України підлягають відхиленню грошові вимоги кредитора в сумі 441,81 грн пені (179,49 + 262,32), нарахованої на вказану частину зобов`язань боржника.

Суд зазначає, що по заборгованості боржника з орендної плати за землю в сумі 6607,42 грн основного платежу (7609,03 - 1001,61) та 2452,57 грн пені (2894,38 - 441,81), кінцевий строк сплати якої настав після 18.03.2017 та по заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 303,19 грн основного боргу та 3,09 грн пені, кінцевий строк сплати якої настав після 18.03.2017, на момент подання заяви з грошовими вимогами (03.08.2023), не сплинув строк, встановлений статтею 102 ПК України, у зв`язку з чим, вказані грошові вимоги підлягають визнанню.

Щодо вимог з єдиного податку в сумі 1492,15 грн (основний платіж - 0,00 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 1492,15 грн), слід зазначити наступне.

Заборгованість по єдиному податку в сумі 1492,15 грн (основний платіж - 0,00 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 1492,15 грн) виникла в результаті нарахування контролюючим органом пені (з кінцевим строком сплати - 30.11.2016) та підтверджується витягом з інтегрованої картки платника.

Господарський суд враховує, що 01.01.2021 набули чинності зміни до статті 129 ПК України, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" № 466-IX від 16.01.2020, якими доповнено цю статтю пунктом 129.9, що визначає перелік випадків коли пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню, до яких віднесено, зокрема, закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків (підпункт 129.9.1).

Аналіз наведених вище приписів дає підстави для висновку, що грошові вимоги у сумі нарахованої контролюючим органом пені можуть бути заявлені до боржника у справі про банкрутство до їх анулювання в силу закону відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, отже до спливу 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Зазначене кореспондується із положеннями пунктів 101.1, 101.2 статті 101, пункту 102.4 статті 102 ПК України щодо застосування спеціального строку давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу (1095 календарних днів з дня його виникнення) і його списання, як безнадійного, у разі спливу вказаного строку, а також висновками щодо застосування цих норм, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17, 22.04.2021 у справі № 902/873/19, від 02.11.2021 у справі № 917/399/15, від 01.06.2022 у справі №927/104/21 та інших.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2022 у справі № 922/3062/20.

Враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на положення статтей 102, 129 ПК України та те, що відлік строку давності розпочинається з фактичної дати виникнення податкового боргу; незаявлення кредитором вимог до боржника на суму 1492,15 грн пені з єдиного податку протягом 1095 календарних днів з дня її виникнення, вимоги кредитора до боржника на суму 1492,15 грн пені з єдиного податку є необґрунтованими та підлягають відхиленню судом.

Щодо вимог з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування в сумі 619,47 грн (основний платіж - 619,47 грн, штрафні санкції - 0,00 грн, пеня - 0,00 грн), слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Отже, положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу; 6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в податковому органі як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч. 13 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Частинами 1, 2, 3, 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення єдиного внеску із сум, виражених в іноземній валюті (крім випадків сплати єдиного внеску в іноземній валюті, передбачених абзацами другим - четвертим частини п`ятої цієї статті), здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, установленим Національним банком України на день обчислення єдиного внеску. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник був зареєстрований з 16.01.2002 до 13.10.2017 як фізична особа-підприємець та перебував на обліку як платник податків.

Таким чином, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Тобто, на підставі вищенаведених приписів законодавства суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку своєчасно нараховувати та сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску у розмірі 619,47 грн (нараховано 1323,47 грн, сплачено 704,00 грн) утворилася у зв`язку з нарахуванням податковим органом вказаної суми боржнику, як особі, яка обрала спрощену систему оподаткування з 01.01.2012 до 30.09.2015, та підтверджується долученими до заяви поданого боржником 12.01.2016 звіту про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, а також інтегрованими картками платника податків ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів сплати боржником 619,47 грн основного боргу зі сплати єдиного внеску.

Щодо твердження боржника та керуючого реструктуризацією про недотримання кредитором строків давності нарахування і стягнення сум ЄСВ суд підкреслює, що відповідно до п. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

За викладених обставин, господарський суд прийшов до висновку, що вимоги кредитора до боржника на суму 619,47 грн основного боргу зі сплати єдиного внеску є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають визнанню судом.

Суд зауважує на тому, що заявлена податковим органом заборгованість ОСОБА_1 , яка виникла після 18.03.2017, підтверджена належними й допустимими доказами, на момент подання заяви з кредиторськими вимогами строк, встановлений статтею 102 ПК України, не сплинув. Разом із тим, заявлена ГУ ДПС у Миколаївській області заборгованість виникла до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Таким чином, заявлені ГУ ДПС у Миколаївській області вимоги є конкурсними.

Як зазначено вище, офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 було здійснено 28.04.2023, водночас, заява ГУ ДПС у Миколаївській області з грошовими вимогами до боржника (вх. № 10245/23) надійшла до суду лише 03.08.2023, тобто, після закінчення строку, встановленого для її подання.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що грошові вимоги ГУ ДПС у Миколаївській області до боржника слід визнати частково на загальну суму 9985,74 грн, яка складається з: вимог по ЄСВ в сумі 619,47 грн (перша черга), вимог по податкам і зборам у сумі 6910,61 грн (друга черга) та вимог по пені в сумі 2455,66 грн (третя черга), які є конкурсними без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

При цьому, судом зазначається, що включенню до реєстру вимог кредиторів також підлягають 4294,40 грн судового збору, сплачені ГУ ДПС у Миколаївській області при поданні заяви з грошовими вимогами до боржника, з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (5368,00 грн х 0,8).

Керуючись ст. 2, 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати частково грошові вимоги Головного управління ДПС України у Миколаївській області до ОСОБА_1 у сумі 619,47 грн із задоволенням у першу чергу, у сумі 6910,61 грн із задоволенням у другу чергу, 2455,66 грн із задоволенням у третю чергу, а також 4294,40 грн. судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника із задоволенням, як позачергові.

2. Відмовити в решті грошових вимог.

3. Копію ухвали надіслати кредитору, боржнику, керуючому реструктуризацією.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 11.11.2024.

Суддя В.С. Адаховська