ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 Справа № 917/939/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І.,

при секретарі судового засідання Білій І.М.,

розглянувши матеріали за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032,

до відповідача Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», вул. Пилипа Орлика, 40-А, м. Полтава, 36020,

про стягнення 3 207 236, 32 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи: Розглядається позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) про стягнення з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (відповідач) 901 965,56 грн основного боргу, 175 825,04 грн річних, 510 895,65 грн інфляційних втрат, 1 074 297,72 грн штрафу, 544 252, 35 грн пені.

Згідно з ухвалою від 07.06.2024 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше трьох днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 12.06.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд призначив підготовче засідання у справі на 04.07.2024; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

28.06.2024 до суду надійшло клопотання позивача про участь його представника у судових засіданнях у режимі відеоконференції (вх. № 9057).

Ухвалою від 01.07.2024 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання позивача у зв`язку із відсутністю вільного майданчика для проведення відеоконференції.

Ухвалою від 04.07.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 10.09.2024 о 10:30 год; продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; задовольнив клопотання позивача про участь його представника у судовому засіданні 10.09.2024 о 10:30 год. в режимі відеоконференції.

В підготовчому засіданні 10.09.2024 суд оголосив перерву до 10:45 год. 01.10.2024.

Ухвалою від 10.09.2024 суд відмовив Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні по справі № 917/939/24, призначеному на 01.10.2024 о 10:45 год., в режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю вільних майданчиків для проведення відеоконференції.

11.09.2024 від позивача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання нових доказів по справі та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке задоволено судом згідно з ухвалою від 01.10.2024.

30.09.2024 від відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання нових доказів до матеріалів справи та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке задоволено судом згідно з ухвалою від 01.10.2024.

24.10.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення з додатковими доказами разом з клопотання про поновлення процесуального строку на подання нових доказів по справі.

Ухвалою від 24.10.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/939/24; Справу призначив до судового розгляду по суті на 14.11.2024 10:30 год; задовольнив клопотання відповідача від 24.10.2024 про поновлення процесуального строку на подання додаткових доказів по справі та долучення їх до матеріалів справи; відмовив Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні по справі № 917/939/24, призначеному на 14.11.2024 о 10:30 год., в режимі відеоконференції.

Позивачем подане клопотання від 14.11.2024 про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0358-2032 від 01.01.2019 (далі - Договір) не здійснив оплату наданих позивачем послуг за грудень 2023 в сумі 901 965,56 грн.

Також позивач посилається на наявність підстав для нарахування відповідачу інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу у зв`язку з несвоєчасною оплатою наданих за Договором послуг в період з вересня 2019 по квітень 2024 згідно з наданим розрахунком (том 4, а.с.190-230).

Відповідач у відзиві (том 5, а.с.15-22) проти позову заперечує, посилаючись на те, що в здійсненому позивачем розрахунку з 19.09.2019 наявна заборгованість за Договором у розмірі 1 206 994,94 грн. Водночас, стягнення саме такої суми заборгованості за послуги, надані відповідно до Договору в липні-серпні 2019 року, було предметом розгляду Господарським судом Полтавської області по справі № 917/16/20 за участю цих же сторін.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020, яке було залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 по справі № 917/16/20, було відмовлено в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про стягнення зазначеної вище заборгованості. Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що відповідачем була сплачена в повному обсязі вартість послуг, наданих позивачем в липні-серпні 2019 року, до подання позову, який був предметом розгляду по справі № 917/16/20.

Відповідач зазначає, що вказані вище обставини, встановлені судом, мають преюдиційний характер та не підлягають доказуванню.

Позивач у відповіді на відзив (том 5, а.с.32-34) заперечує проти доводів позивача, посилаючись на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 по справі № 640/12695/19 було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсною постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 07.06.2019 № 954 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на ІІ півріччя 2019 року» (далі Постанова № 954), тому вважає правомірними проведені розрахунки з липня 2019 року за тарифами, визначеними вказаною постановою.

Також позивач посилається на те, що ним здійснювалося зарахування отриманих від відповідача грошових коштів в зарахування боргу попереднього періоду, тому вважає, що наданим ним розрахунком підтверджується наявність у відповідача заборгованості за грудень 2023 року на суму 901 965,56 грн.

В судовому засіданні 14.11.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

01.01.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія Укренерго», правонаступником якого є позивач (Оператор системи передачі, ОСП), та Комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (відповідач, Користувач) було укладено договір № 0358-2032 про надання послуг з передачі електричної енергії (далі Договір, том 4, а.с.176-179).

За п. 1.1 Договору, ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна Договору визначається згідно з діючим на момент надання Послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному сайті.

П. 5.1 Договору встановлено, що планова та фактична вартість Послуги (грн.) за цим Договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт*год) за розрахунковий період на тариф на Послугу, затверджений Регулятором (грн/ МВт*год).

Згідно з п. 6.1 Договору, розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим Договором є 1 календарний місяць.

Відповідно до п.п. 6.4, 6.5 Договору, у разі зміни Регулятором тарифу на послугу з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості Послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням Регулятора про зміну тарифу. Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата Послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

04.01.2023 між сторонами по справі була укладена Додаткова угода до Договору (том 4, а.с.166-172), підписана електронними цифровими підписами представників сторін, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (том 4, а.с.173), відповідно до п.1 якої Договір було викладено в новій редакції.

Згідно з п.п.5.1,5.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 04.01.2023) розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості Послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця.

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п.5.5 Договору (в редакції Додаткової угоди від 04.01.2023, абзац перший, другий п.5.5) користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуги, наданих Виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим включно).

П.13.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 04.01.2023) передбачено, що Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023.

До позовної заяви позивачем додані також копії інших додаткових угод до Договору, якими змінювалася його первісна редакція стосовно порядку здійснення розрахунків, зокрема, Додаткова угода №4 від 14.08.2019 (том 4, а.с.149-153), Додаткова угода №7 від 17.09.2021 (том 4, а.с.156,зворот - 161), Додаткова угода від 28.12.2021 (том 4, а.с.161,зворот 166).

Разом з тим, в тексті позовної заяви позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається лише на порядок та строки здійснення розрахунків, які встановлені саме Додатковою угодою від 04.01.2023, а на умови інших додаткових угод в обґрунтування позову не посилається.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020, яке було залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 по справі № 917/16/20, було відмовлено в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про стягнення 1 206 994,94 грн заборгованості по оплаті послуг, наданих відповідачу у липні та серпні 2019 року відповідно до умов Договору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92971091).

Зазначеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, були встановлені, зокрема, наступні обставини.

Постановою НКРЕКП від 07.06.2019 № 954 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на ІІ півріччя 2019 року» (далі Постанова № 954), яка набрала чинності з 01.07.2019, установлено Державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» на II півріччя 2019 року тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347,43 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком (п.1 постанови).

За п. 3 вказаної постанови, визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12 грудня 2018 року № 1905 Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на 2019 рік.

Раніше чинною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12.12.2018 № 1905 Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на 2019 рік» був встановлений тариф 57,40 грн/ МВт*год.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 у справі № 640/11330/19 дія постанови № 954 була зупинена в порядку забезпечення адміністративного позову (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82677530).

Зупинення дії Постанови № 954 мало своїм наслідком продовження чинності в липні 2019 р. попередньої постанови № 1905, якою на ІІІ квартал 2019 р. позивачу був встановлений тариф на послуги з передачі електроенергії в розмірі 5,74 коп./КВт*год. (57,4 грн./МВт*год.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 640/12695/19 були замінені заходи по забезпеченню позову по даній справі, зупинено дію постанови № 954 лише у відношенні до Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та Акціонерного товариства «Дніпроазот» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83550476).

Протягом липня 2019 дія Постанови № 954 була зупинена стосовно невизначеного кола осіб, в тому числі стосовно відповідача, тому відсутні правові підстави для обрахування вартості послуг, які були надані позивачем та спожиті відповідачем в липні 2019, за тарифом, визначеним вказаною Постановою.

Виходячи з фактичного обсягу послуг, наданих липні-серпні 2019 за даними позивача, їх вартість із застосуванням тарифу 57,4 грн./МВт*год. складає 3398,908 Х 57,4=195 097,32 грн., таким чином сумарна вартість послуг, наданих як в липні, так і в серпні 2019 (розбіжності по вартості яких були врегульовані сторонами), що становить 1 262 221,87 грн., разом складає 1 457 319,18 грн. (195 097,32 грн. за липень + 1 262 221,87 грн. за серпень).

Саме така сума була оплачена позивачу відповідачем платіжними дорученнями від № 13102 від 02.07.2019 на суму 300 000,00 грн., № 14004 від 02.08.2019 на суму 208 596,47 грн., № 15184 від 11.09.2019 на суму 981 903,71 грн.

З урахуванням викладеного, рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020 по справі № 917/16/20 було встановлено, що вартість спожитих відповідачем послуг у липні-серпні 2019 була сплачена в повному обсязі до подання позову.

Водночас, в доданому до позовної заяви розрахунку позовних вимог зазначено про наявність заборгованості відповідача в період з 19.09.2019 по 10.10.2019 в розмірі 1 206 994,94 грн, що не підтверджено документально та суперечить обставинам, які були встановлені у рішенні Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020 по справі № 917/16/20 (здійснення відповідачем 11.09.2019 остаточної сплати вартості послуг, наданих за Договором в липні-серпні 2019).

Подальший розрахунок позивачем заборгованості відповідача ґрунтується на невизнанні позивачем факту відсутності у відповідача заборгованості на суму 1 206 994,94 грн станом на 11.09.2019, в стягненні якої позивачу було відмовлено зазначеним вище рішенням суду, та врахування здійснених відповідачем платежів в оплату послуг за Договором на покриття неіснуючої заборгованості за липень-серпень 2019.

Вартість послуг, наданих за Договором в грудні 2023 складала 2 095 044,64 грн, що підтверджується актом приймання-передачі послуги від 31.12.2023 (том 3, а.с.40).

Як свідчить додана позивачем до позовної заяви копія акту звірки розрахунків за Договором за ІV квартал 2023, станом на 31.12.2023 (тобто, на момент закінчення строку дії Договору), заборгованість за даними позивача складала 2 506 382,85 грн, а за даними відповідача 1 352 941,07 грн (том 1, а.с.17, зворот).

Таким чином, різниця у розмірі заборгованості за Договором станом на момент закінчення строку його дії за даними сторін складала 2 506 382,85 1 352 941,07=1 153 441,78, тобто суму, яка є меншою, ніж розмір неіснуючої заборгованості на суму 1 206 994,94 грн, наявність якої покладена позивачем в основу власного розрахунку позовних вимог.

Відповідачем до клопотання про долучення доказів від 30.09.2024, яке було задоволено судом, додана копія платіжної інструкції №23104 від 15.01.2024 на сплату 1 352 941,07 грн за послуги з передачі електричної енергії за грудень 2023 згідно з Договором (том 5, а.с. 87).

Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ч.4 ст.74 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (ч.1 ст.129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України (ч.1 ст.326 ГПК України).

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

У справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії»).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок позовних вимог та доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, позивач фактично не визнає обставини, які були встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020 по справі № 917/16/20 за участю цих же сторін. Зазначеним рішенням, зокрема, було встановлено, що заборгованість на суму 1 206 994,94 грн за послуги, надані відповідачу згідно з умовами Договору в липні-серпні 2019, була фактично сплачена ним станом на 11.09.2019, в той час наданий в обґрунтування позовних вимог розрахунок позивача включає в себе наявність заборгованості відповідача на суму 1 206 994,94 грн з 19.09.2019.

Судом відхиляються доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, стосовно наявності підстав для здійснення зарахування отриманих від відповідача в період дії Договору грошових коштів в зарахування боргу попереднього періоду, а не в оплату послуг за певні періоди, зазначені в підставах платежу у відповідних платіжних документах.

Право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. У випадку ж, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Отже, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а.

З моменту списання банком грошових коштів з рахунку платника «зміна призначення платежу» є недопустимою (п.29 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.09.2023 по справі № 917/1283/21).

Як було встановлено судом, відповідач платіжною інструкцією №23104 від 15.01.2024 на суму 1 352 941,07 грн здійснив остаточний розрахунок за послуги з передачі електричної енергії за грудень 2023, і така сплата була здійснена в строк, встановлений п.5.5 Договору (в редакції Додаткової угоди від 04.01.2023).

Додані до письмових пояснень відповідача копії актів коригування від 30.01.2024, від 13.03.2024, від 21.03.2024, від 28.03.2024 свідчать про те, що вже після закінчення строку дії Договору сторонами здійснювалося коригування фактичних обсягів та/або вартості наданих послуг за вересень-грудень 2023 (том 5, а.с. 112-115).

Саме внаслідок проведення вказаного коригування розмір заборгованості відповідача за даними позивача склав суму 901 965,56 грн, яку позивач просить стягнути як заборгованість за послуги, надані в грудні 2023, в той час як за даними відповідача, після проведення коригування, його заборгованість за всі відкориговані періоди загалом (вересень-грудень 2023) склала 48 523,78 грн, що відображено в акті звірки розрахунків станом на 31.07.2024, підписаному сторонами (том 5, а.с.72-78).

Зазначену вище суму 48 523,78 грн відповідач сплатив на користь позивача платіжною інструкцією №28833 від 19.08.2024 (том 5, а.с.89).

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості на суму 901 965,56 грн за послуги, надані відповідачу в грудні 2023 згідно з Договором, як станом на момент подання позову, так і на момент вирішення спору по суті.

Також суд звертає увагу, що в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення річних, інфляційних втрат, пені та штрафу позивач посилається лише на умови Додаткової угоди від 04.01.2023, в той час як у наданому розрахунку починає період обрахування з вересня 2019.

Як було встановлено судом, протягом строку дії Договору сторонами неодноразово змінювався порядок розрахунків, який, зокрема викладався в п.п.6.1- 6.5 Додаткової угоди №4 від 14.08.2019 (том 4, а.с.149-153), п.п.5.1-5.5 Додаткової угоди №7 від 17.09.2021 (том 4, а.с.156,зворот - 161), п.п.5.1-5.5 Додаткової угоди від 28.12.2021 (том 4, а.с.161,зворот 166).

Відповідними умовами Договору та додаткових угод до нього було передбачено, що строк платежу за надані послуги становить певну кількість банківських днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданої послуги; встановлювався порядок та строки можливого коригування таких актів, а також строки здійснення платежу за відкоригованими актами.

При цьому, умови щодо порядку здійснення розрахунків, визначені в п.5.5 Додаткових угод від 28.12.2021 та від 04.01.2023 (розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків, актів надання послуг; в разі коригування до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому отримано акт коригування) відрізняються від порядку розрахунку, передбаченого в первісній редакції Договору та в додаткових угодах №№4,7 до нього (протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі).

Відповідні обставини (зокрема, зазначення умов Договору або певної додаткової угоди до нього щодо порядку визначення строку платежу за кожний розрахунковий період окремо, наявність або відсутність коригувань обсягів наданих послуг у відповідному періоді, відомості щодо способу та дати направлення/вручення відповідачу актів надання послуг та актів коригування та щодо дати їх отримання відповідачем) мали бути значені позивачем в позовній заяві відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.162 ГПК України.

Разом з тим, в позовній заяві відповідні обставини не зазначені, відсутнє посилання на докази, які свідчать про прострочення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг, наданих за Договором в період, визначений позивачем у розрахунку (з вересня 2019 по квітень 2024), такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та підлягають відхиленню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Як свідчить судова практика Верховного Суду, вирішуючи питання про види витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд керується, зокрема, положеннями частини другої статті 126 ГПК України і статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позовну заяву (том 5, а.с. 15-22) зазначено, що він очікує понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Разом з тим, відповідачем не вказано, яким чином було визначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, чи буде надана відповідна правова допомога саме адвокатом та яким саме; чи є вказана сума гонораром адвоката у фіксованому розмірі, або вона складається з вартості окремих послуг; не зазначено перелік послуг адвоката, які мають бути надані по справі, вартість години роботи адвоката, кількість годин, які орієнтовно будуть витрачені адвокатом на надання певної послуги.

У відзиві відсутнє посилання на договір, укладений з адвокатом, і такий договір не додавався до відзиву на позов.

За таких обставин, суд констатує, що саме по собі зазначення відповідачем у відзиві на позов про те, що очікуваний розмір витрат на правову допомогу складає 50 000 грн, не є розрахунком суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розумінні ч. 1 ст. 124 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Враховуючи вищевказане, суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 19.11.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко