ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 Справа № 917/1395/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального підприємства Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, м. Кременчук

до ОСОБА_1 , м. Кременчук

про стягнення 115 596,75 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Комунальне підприємство Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з позовом до Фізичної особи підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича про стягнення 115 596,75 грн заборгованості за договором № 102/1 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 14.04.2016, в тому числі 105591,77 грн основний борг за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, 1204,06 грн плата за абонентське обслуговування, 2902,73 грн 3% річних, 5898,19 грн втрати від інфляції.

Відповідач відзив на позов не надав.

Позивач подав пояснення від 07.11.2024 (вхід. № 15004 від 07.11.2024; а.с. 171-174).

Інші заяви по суті спору від сторін не надійшли.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2024 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. за номером справи 917/1395/24 (а.с. 126).

Ухвалою від 29.08.2024 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с. 133).

Ухвалою від 04.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження, призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та встановив сторонами строки для подання заяв по суті справи (а.с. 142-143).

Ухвала від 24.09.2024 своєчасно надсилалась учасникам справи, зокрема:

позивачу та представнику позивача в їх електронні кабінети у підсистемі Електронний суд (довідки про доставку електронного листа від 04.09.2024, а.с. 144, 145);

відповідачу за адресою: вул. Івасюка Володимира, буд. 105А, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 130) та даних з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 131), та повернулася до суду неврученим, відповідно до довідки АТ "Укрпошта" Ф20 підстави невручення за закінченням терміну зберігання, дата штемпеля організації поштового зв`язку 20.09.2024 (а.с. 151-155);

відповідачу за адресою: вул. Лікаря Бончука, буд. 20, кв. 15, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, яка зазначена позивачем в позовній заяві, та повернулася до суду неврученим, відповідно до довідки АТ "Укрпошта" Ф20 підстави невручення адресат відсутній за вказаною адресою, дата штемпеля організації поштового зв`язку 14.09.2024 (а.с. 146-150).

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Пунктом 81 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.

Згідно з п. 104 Правил у разі неможливості вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, поштового переказу таке відправлення, переказ повертаються відправнику, крім випадків, якщо відправник під час оформлення поштового відправлення, поштового переказу визначив інший порядок розпорядження поштовим відправленням, поштовим переказом. Невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця. Протягом зазначеного строку відправник/адресат (одержувач) може звернутися до оператора поштового зв`язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22 викладено висновок, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20 тощо).

Отже, відповідно до п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала від 04.09.2024 доставлена сторонам в установленому порядку.

На офіційному сайті Судової влади України 18.09.2024 суд розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи (а.с. 156).

Ухвалою від 24.10.2024 (а.с. 157-158) суд витребував у Комунального підприємства Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області докази в підтвердження кількості спожитої теплової енергії, вказаної в рахунках на оплату послуги з постачання теплової енергії (звіти чи відомості про зняття показів із засобів обліку теплової енергії, тощо).

На виконання зазначеної ухвали позивач подав пояснення від 07.11.2024 (вхід. № 15004 від 07.11.2024; а.с. 171-174).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для надання можливості сторонам подати докази та пояснення щодо спірних правовідносин, для забезпечення процесуальних прав сторін та з метою об`єктивного дослідження обставин справи, прийняття рішення суд відклав на розумний строк.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Комунальним підприємством «Теплоенерго» (далі Виконавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Тіхоненко В`ячеславом Володимировичем (далі Споживач, відповідач) був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №102/1 від 14.04.2016 року з протоколом розбіжностей (далі Договір, а.с. 24-30).

Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення протягом опалювального періоду, постачання гарячої води протягом року, а споживач своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах цього договору.

У додатку № 1 до Договору сторони узгодили об`єкт теплопостачання, що належить відповідачу, - нежитлове приміщення (торгово-побутове приміщення) за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Республіканська 89, загальною площею 167,40 кв.м.

Зазначене приміщення за реєстраційним номером майна 5523443 належить відповідачу на праві власності згідно з Інформації від 05.08.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 33-36) та технічного паспорту на громадський будинок (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 7 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць з моменту пред`явлення вимоги (виставлення рахунку або іншого належного документу). При застосуванні щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 30 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та виставлених рахунків (п.6 Договору).

Пунктом 10 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку Споживача, а в разі його відсутності розрахунковим методом (Додаток № 1). Облік витрат гарячої води проводиться за приладами обліку Споживача. При наявності загального теплового лічильника в житловому будинку, облік теплової енергії Споживачу, у разі відсутності приладу або показників витрати теплової енергії, проводиться за показниками загального лічильника, пропорційно опалювальній площі, теплового навантаження (Додаток №1).

Відповідно до п. 32 Договору договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Позивач у позовні заяві зазначає, що на момент подання цієї позовної заяви Договір не розірвано та не визначено недійсним у судовому порядку.

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області приймав рішення:

- від 24.10.2022 № 1522 про початок опалювального сезону з 25.10.2022 (а.с.38);

- від 28.03.2023 № 457 про закінчення опалювального сезону 31.03.2023 (а.с.60);

- від 23.10.2023 № 2299 про початок опалювального періоду з 25.10.2023 (а.с.38);

- від 26.03.2024 № 677 про закінчення опалювального періоду 28.03.2023 (а.с.39).

КП «Теплоенерго» у позові вказує, що воно надає послуги з постачання теплової енергії в буд. 89 вул. Республіканській в м. Кременчуці.

Позивач для оплати за надані послуги на адресу відповідача направив такі рахунки рахунки на плату за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води і за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії та рахунки на плату за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення); (а.с. 39 - 59):

№ 10070 від 31.01.2022 за січень 2022 абонентське обслуговування на суму 80,00 грн,

№ 30070 від 28.02.2022 за лютий 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 31.03.2022 за березень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 30.04.2022 за квітень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 31.05.2022 за травень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 30.06.2022 за червень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 31.07.2022 за липень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 31.08.2022 за серпень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 30.09.2022 за вересень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 31.10.2022 за жовтень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 30.11.2022 за листопад 2022 постачання теплової енергії на суму 7290,88 грн,

№ 30070 від 30.11.2022 за листопад 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 31.12.2022 за грудень 2022 постачання теплової енергії на суму 10 954,92 грн,

№ 30070 від 31.12.2022 за грудень 2022 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 31.01.2023 за січень 2023 постачання теплової енергії на суму 12 188,66 грн,

№ 30070 від 31.01.2022 за січень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 10070 від 28.02.2022 за лютий 2023 постачання теплової енергії на суму 11 060,32 грн,

№ 30070 від 28.02.2023 за лютий 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 10070 віл 31.03.2023 за березень 2023 постачання теплової енергії на суму 9 157,00 грн,

№ 30700 від 31.03.2023 за березень 2023 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 30070 від 30.04.2023 за квітень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 31.05.2023 за травень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 30.06.2023 за червень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 31.07.2023 за липень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 31.08.2023 за серпень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 30.09.2023 за вересень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30070 від 31.10.2023 за жовтень 2023 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30700 від 30.11.2023 за листопад 2023 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 30.11.2023 за листопад 2023 постачання теплової енергії на суму 8 319,92 грн,

№ 30700 від 31.12.2023 за грудень 2023 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 31.12.2023 за грудень 2023 постачання теплової енергії на суму 11 121,06 грн,

№ 30070 від 31.01.2024 за січень 2024 на суму абонентське обслуговування 45,34 грн,

№ 10070 від 31.01.2024 за січень 2024 постачання теплової енергії на суму 10 838,51 грн,

№ 30700 від 29.02.2024 за лютий 2024 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 29.02.2024 за лютий 2024 постачання теплової енергії на суму 13 848,97 грн,

№ 30070 від 31.03.2024 за березень 2024 абонентське обслуговування на суму 45,34 грн,

№ 10070 від 31.03.2024 за березень 2024 постачання теплової енергії на суму 10811,53 грн,

№ 30700 від 30.04.2024 за квітень 2024 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30700 від 31.05.2024 за травень 2024 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн,

№ 30700 від 30.06.2024 за червень 2024 абонентське обслуговування на суму 29,44 грн.

Вказані рахунки направлялись відповідачу відповідно до списків згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (а.с. 60 - 77).

Позивач у позові зазначає, що відповідач не здійснив оплату виставлених рахунків, чим порушив умови договору щодо проведення розрахунків за отримані послуги з постачання теплової енергії, та в результаті чого утворилась заборгованість за період з 01 січня 2022 по 30 червня 2024 на суму 106 795,83 грн (розрахунок боргу, а.с. 59 на звороті).

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП «Теплоенерго», позивач) відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води відповідно до рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 16.08.2022 № 879 (адреса доступу:

https://kremen.gov.ua/assets/uploads/files/46bb5e715c1e19eb106e61d135229c6877ae7c75879_16.08.2002.PDF).

Відповідно до п. 2.1. Статуту КП «Теплоенерго» це підприємство створено з метою задоволення потреб населення та інших споживачів, незалежно від форм власності, в послугах централізованого постачання гарячої води та централізованого теплопостачання, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. Засновником та власником комунального підприємства «Теплоенерго» є Кременчуцька міська територіальна громада, в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України Про житлово-комунальні послуги.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат (стаття 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором.

Порядок обліку послуги, визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень та нарахування плати Відповідачу за надану послугу з постачання теплової енергії проводились відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою №830 від 21 серпня 2019 р. (далі Правила) та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яка була затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 зі змінами (далі- Методика № 315).

Відповідно до п. 19-20 Правил комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу.

Відповідно до п. 35 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Абзацом 2 пункту 20 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. N 1198» передбачено, що у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Згідно абз.5 п.40 цих же правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до п. 45 Правил споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Плата за абонентське обслуговування передбачена Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, в ч.5 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що плата виконавцю комунальної послуги, складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно, плата за абонентське обслуговування - це частина загальної вартості послуги.

Граничний розмір плати за абонентське обслуговування встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 808 від 21 серпня 2019 та залежить від прожиткового мінімуму.

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води (п. 39 Постанови КМУ N 1182 від 11 грудня 2019).

За змістом положень статей 626, 627 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 1 Закону України Про теплопостачання постачання теплової енергії господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Сфера теплопостачання є сферою діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам.

Споживачем теплової енергії є, зокрема, юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

У відповідності до ст. 2 Закону України Про теплопостачання цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Згідно норм ст.3 Закону України Про теплопостачання відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України Про теплопостачання теплопостачальні організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Цьому обов`язку кореспондує обов`язок споживачів теплової енергії визначений статтею 19 Закону України Про теплопостачання, згідно якого споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 24 Закону України Про теплопостачання, одним з основних обов`язків споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

За умовами Договору № 102/1 від 14.04.2016 позивач взяв на себе зобов`язання надавати послуги з опалення та постачання гарячої води згаданого вище приміщення відповідача.

В свою чергу, відповідач зобов`язується проводити оплату вартості спожитої теплової енергії у визначеному порядку та строки. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України і статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (надалі Правила № 1198) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

Згідно п. 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

За приписами п.40 Правил № 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до п. 5 Договору розмір тарифу на централізоване опалення та гаряче водопостачання може змінюватися на підставі відповідних нормативних актів за умови належного попередження споживачів через місцеві офіційні засоби масової інформації чи іншим шляхом. Зміни тарифів на послугу централізоване опалення чи постачання гарячої води обов`язкові з моменту введення їх в дію, без змін інших умов договору.

Згідно ч. 1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч.1 ст. 191 ГК України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про ціни і ціноутворення державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, в тому числі шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.

Згідно норм ч.1 ст.15 Закону України Про теплопостачання державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться зокрема у формі регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.

За приписами статті 13 Закону України Про теплопостачання до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.

За приписами ч.1 ст.9 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності.

Згідно до пп. 9 п. 3.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 308 від 22.03.2017 (зі змінами), передбачено, що при провадженні господарської діяльності з постачання теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися такої організаційної вимоги, як здійснення постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом або органами місцевого самоврядування в межах наданих повноважень. Таким уповноваженим органом, що для КП Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області встановлює тарифи на постачання теплової енергії є Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

За спірний період у розрахунках за відпущену теплову енергію діяли тарифи:

- з 27.12.2022 по 30.09.2023 встановлені рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1976 від 27.12.2022 (а.с. 78-91) на наступному рівні:

тариф на послугу з постачання теплової енергії 5 166,44 грн/Гкал (без ПДВ);

тариф на послугу з постачання гарячої води 259,73 грн/куб.м. (без ПДВ).

- з 01.10.2023 по 30.09.2024 встановлені рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1976 від 27.12.2022 (а.с. 92-104) на наступному рівні:

тариф на послугу з постачання теплової енергії 1700,37 грн/Гкал (без ПДВ);

тариф на послугу з постачання гарячої води 92,64 грн/куб.м. (без ПДВ).

Інформація про тарифи є загальнодоступною на сайті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області https://kremen.gov та на сайті КП Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області http://kremenchuk-teplo.org.ua/.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Позивач заявив до стягнення 105 591,77 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 1204,06 грн плати за абонентське обслуговування, нараховані за період з 01 січня 2022 по 30 червня 2024.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 130) відповідач припинив статус фізичної особи - підприємця з 19.12.2023.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи.

Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16, про те, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною якихє фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018 р. № 14-144цс18 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Отже, у заявлений позивачем період січень 2022 року грудень 2023 року відповідач мав статус фізичної особи підприємця та мав господарські відносини з позивачем.

За період з січень 2022 року - грудень 2023 року відповідач мав сплатити позивачу 70 092,76 грн за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 979,72 грн плати за абонентське обслуговування. Проте в порушення умов договору та діючого законодавства відповідач оплати не провів.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Подані суду договір та інші первісні бухгалтерські документи сторонами не оспорюються, доказів визнання їх недійсними сторони суду не подали і на них під час розгляду справи не посилалися.

Відповідно до ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 70 092,76 грн боргу з плати за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 979,72 грн боргу з плати за абонентське обслуговування.

19.12.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 130) державний реєстратор вніс запис № 008000930 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича,

Отже, з 19.12.2023 у ОСОБА_1 відсутній статус фізичної особи - підприємця.

Оскільки з 19.12.2023 відповідач не є фізичною особою - підприємцем, то спір в частині боргу, що виник за період надання послуг січень 2024 червень 2024 (35 499,01 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 224,34 грн плати за абонентське обслуговування), відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України не відноситься до юрисдикції господарських судів.

В цьому випадку позивач в частині вимог про стягнення 35 499,01 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 224,34 грн плати за абонентське обслуговування, нарахованих за період послуг з 01 січня 2024 по 30 червня 2024 року, має право звернутися з позовом до відповідного загального місцевого суду.

В п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд закриває провадження у справі в частині стягнення 35499,01 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 224,34 грн плати за абонентське обслуговування, заявлені за період з 01 січня 2024 по 30 червня 2024.

Позивач просить стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором 3% річних та інфляційні втрати.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, п.39 договору №7061 у зв`язку з невиконанням зобов`язання з оплати за відпущену теплову енергію позивач нарахував 3 % річних в розмірі 2902,73 грн на грошові зобов`язання за період січень 2022 року - червень 2024 року (загальний період нарахування з 01.03.2022 по 05.08.2024) та втрати від інфляційних процесів в розмірі 5898,19 грн на грошові зобов`язання за період з січня 2023 по червень 2024 року (загальний період нарахування з 01.03.2022 по 05.08.2024 (розрахунки 3 % річних та інфляційних - а.с. 105-124).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 7 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць з моменту пред`явлення вимоги (виставлення рахунку або іншого належного документу). При застосуванні щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 30 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Як зазначалось вище, відповідач припинив статус фізичної особи - підприємця з 19.12.2023.

Тому в частині вимог про стягнення 374,20 грн 3 % річних та 1 139,60 грн втрат від інфляції суд закриває провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення 2528,53 грн 3 % річних та 4758,59 грн інфляційних на грошові зобов`язання за період січень 2022 року грудень 2023 року (загальний період нарахування з 01.03.2022 по 05.08.2024), суд встановив, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 70 092,76 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води та 979,72 грн плати за абонентське обслуговування, 2528,53 грн 3% річних та 4758,59 грн - втрат від інфляції.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

За подачу цього позову позивач сплатив 2993,60 грн загальну суму судового збору (за платіжною інструкцією № 3460 від 13.10.2023 на суму 268,40 грн (а.с. 11) та за платіжною інструкцією № 2579 від 15.08.2024 на суму 2725,20 грн (а.с. 12)). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене виписками від 16.10.2023 та від 16.08.2024 (а.с. 127, 128).

Оскільки позовна заява у цій справі подана в електронній формі через систему Електронний суд, то враховуються положення ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, де встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява у цій справі подана через систему Електронний суд ЄТІС, з позовних вимог про стягнення загальної суми 115 596,75 грн судовий збір належав до сплати в сумі 2422,40 грн (із розрахунку: 3028,00 грн мінімальної ставки х 0,8 = 2422,40 грн).

Отже, надмірно сплачена сума судового збору становить 571,20 грн.

У п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір вказано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивач на цей час відповідне клопотання до суду не подав, то відсутні підстави для вирішення питання щодо повернення судового збору у цьому рішенні.

За подачу позову в межах позовних вимог, які підвідомчі господарському суду та які задоволено судом (на суму 78359,60 грн), судовий збір належить сплачувати в сумі 2422,40 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 231 (п.1 ч.1), 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Софіївська, буд. 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; ідентифікаційний код 31700972) 70092 грн 76 коп. - основний борг за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, 979 грн 72 коп. борг з плати за абонентське обслуговування, 2528 грн 53 коп. -3% річних, 4758 грн 59 коп. - втрати від інфляції, 2422 грн 40 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 35499,01 грн основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, 224,34 грн плати за абонентське обслуговування, 374,20 грн - 3% річних, 1139,60 грн втрат від інфляції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 20.11.2024.

Суддя Т. М. Безрук