ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.11.2024 Справа № 917/724/24

За заявою Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 26.09.2024 року (вих. № 14223 від 25.10.2024 року) по справі №917/724/24

за позовною заявою Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кім. 35, м. Харків, 61022

до відповідача Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича, АДРЕСА_1

про стягнення 68 000,00 грн,

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Михатило А. В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився.

в провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/724/24 за позовною заявою Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідача Фізичної особи-підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича про стягнення 68 000,00 грн., з яких 34 000,00 грн штрафу та 34 000,00 грн пені (вх. №779/24).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.09.2024 року у справі №917/724/24 позовні вимоги Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича штраф у розмірі 34000 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 34000 грн. 00 коп. із зарахуванням зазначеної суми до Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича на користь Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. із зарахуванням зазначеної суми на рахунок Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

28.10.2024 року на виконання вказаного рішення було видано відповідні накази.

25.10.2024 року від Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 26.09.2024 року по справі №917/724/24 (вх. №14223).

Ухвалою від 28.10.2024 року суд прийняв заяву Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича до розгляду, розгляд заяви призначив на 05.11.2024 року на 11:50 год., також суд запропонував позивачу (стягувачу) у строк до 04.11.2024 року подати письмові пояснення відносно даної заяви, в яких викласти свою позицію.

В судове засідання 05.11.2024 року представники сторін не з`явилися. Останні були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів - копій ухвали від 28.10.2024 року (а. с. 105, 106).

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 18 ГПК України, також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно до ч. 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Так, вищезазначеними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Водночас необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Фізична особа - підприємець Слюсарь Костянтин Миколайович у заяві про розстрочку виконання судового рішення зазначив, що має намір повністю та добровільно погасити борг, але на даний час на рахунку не достатньо грошових коштів та відсутнє майно для виконання судового рішення. Крім того боржник є волонтером Благодійної організації «Благодійний фонд «Добровольці України» та активно підтримує Збройні сили України та військових волонтерів України, що підтверджується подяками від особового складу 2 батальйону морської піхоти військової частини № НОМЕР_1 та від волонтерського об`єднання «Джекі Чани» (а. с. 99).

Суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача.

При цьому суд враховує, що відповідач, посилаючись на неможливість виконання грошових зобов`язань, не ухиляється від виконання рішення, а лише вказує про тимчасову неможливість виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 26.09.2024 року.

В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26 червня 2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07 жовтня 2003 року у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 920/199/16.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

При цьому, господарське процесуальне законодавство надає суду право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, але розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, відстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі забезпечить повноту, своєчасність сплати грошових зобов`язань, а відтак, сприятиме досягненню максимального балансу сторін при виконанні судового рішення.

Отже, оцінюючи всі надані сторонами докази у сукупності, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи фінансове становище відповідача, а також відсутність заперечень стягувача проти розстрочення судового рішення, з суд доходить висновку, що заява Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича про розстрочення виконання рішення суду на дванадцять місяців підлягає задоволенню частково, а саме: розстрочити виконання рішення суду від 26.09.2024 у справі № 917/724/24 строком на 6 (шість) місяців рік з дня ухвалення такого рішення шляхом сплати відповідачем присуджених до стягнення суми штрафу та пені у загальному розмірі 68 000,00 грн рівними частинами по 11 333,34 грн щомісячно.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву Фізичної особи - підприємця Слюсаря Костянтина Миколайовича про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 26.09.2024 у справі № 917/724/24 - задовольнити частково.

2.Розстрочити виконання рішення суду від 26.09.2024 у справі № 917/724/24 строком на 6 (шість) місяців з дня ухвалення такого рішення шляхом сплати відповідачем присудженої до стягнення суми штрафу та пені у загальному розмірі 68 000,00 грн рівними частинами по 11 333,34 грн щомісячно.

Ухвала підписана 11.11.2024 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення ( ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко