ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м.Дніпро Справа № 904/4587/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 (суддя Ярошенко В.І.)

у справі № 904/4587/22

за позовом позивача-1: ОСОБА_1

позивача-2: ОСОБА_2

позивача-3: ОСОБА_3

позивача-4: ОСОБА_4

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

відповідача-2: ОСОБА_5

про визнання права на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції, стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2), ОСОБА_3 (позивач-3), ОСОБА_4 (позивач-4) звернулися до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач-1), ОСОБА_5 , як кінцевого бенефіціарного власника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач-2), в якому просять:

- визнати право ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та встановити її розмір на рівні 10,32 грн;

- стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування шкоди, доходів, відсотків за користування чужими коштами на загальну суму 76 226,35 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі №904/4587/22 в клопотанні Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 20 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та встановити її розмір на рівні 10 грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію. В решті позовних вимог ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_6 2 481 грн судового збору за подачу позову.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 51 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та встановити її розмір на рівні 10 грн 3 192 коп із розрахунку на 1 акцію. В решті позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_2 2 481 грн судового збору за подачу позову.

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 3 400 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та встановити її розмір на рівні 10 грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію. В решті позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_3 2 481 грн судового збору за подачу позову.

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 2000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та встановити її розмір на рівні 10 грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_4 11 738,00 грн справедливої компенсації за придбані в процедурі сквіз-ауту прості іменні акції емітента - Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» у кількості 2 000 шт. В решті позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» в дохід державного бюджету України 2 863 грн 05 коп. судового збору. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_7 на підставі пункту 1 частини 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- закон, яким вводилась норма щодо сквіз-ауту, був прийнятий сугубо в інтересах мажоритарного акціонера, що апріорі порушує принцип верховенства права, право власності, захищене Першим протоколом Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Тому міноритарний акціонер, який зазнав матеріальних та моральних втрат не тільки від мажоритарного акціонера, але й від Держави, має право на усі компенсуючі його втратам виплати: 1) за неправомірну втрату власності на підставі неякісного закону; 2) за втрату власності без його вільного волевиявлення та без отримання повного відшкодування; 3) за неефективне відновлення його порушених прав власності протягом тривалого часу. Стягнення санкції прямо передбачено п.27 Директиви щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 2004/25/ЄС, на виконання якої було імплементовано процедуру сквіз-ауту;

- як свідчать фактичні обставини справи, ні у загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії, ні на сторінці Емітента в мережі Інтернет не міститься інформації про найвищу ціну придбання акцій після набрання чинності цим Законом Компанією Метінвест Б.В. пакету акцій ПрАТ «ПІВНГЗК». Після цього була проведена процедура сквіз-ауту. Таким чином, в зв`язку з неякісним спеціальним законом міноритарні акціонери не змогли скористатись перевагами застосування процедури селл-ауту, процедура проведення сквіз-ауту була проведена з порушеннями спеціального закону;

- відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, умови компенсації примусового відчуження активів згідно з положеннями національного законодавства, є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на особу (власника). Позивачі платять велику ціну за неправомірні дії Держави та мажоритарного акціонера. І ціна має не тільки грошовий вираз;

- оскільки доведено порушення Відповідача-1, в інтересах Відповідача-2 проведеної процедури обов`язкового продажу (примусового викупу) акцій ПрАТ «ПІВНГЗК», то згідно з Директивою Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 2004/25/ ЄС Позивачі мають право на застосування до Відповідачів за аналогією закону (ст.8 ЦК України, ч.10 ст.11 ГПК України) санкції у вигляді стягнення подвійної справедливої ціни, як це передбачено в ч.ч. 6,7 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства»;

- у конструкції ЦК України ст. 625 ЦК України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. За правовою природою стягнуті кошти у справі №904/4587/22 - це ціна товару (акцій) за правочином їх відчуження в процедурі сквіз-ауту. Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання з оплати на користь Позивачів справедливої вартості акцій є грошовим, у випадку його прострочення Позивачі відповідно до положень ст. 625 ЦК України мають право нарахувати інфляційні втрати за весь період прострочення вказаного обов`язку і відсотки за користування чужими грошовими коштами та звернутися за їх стягненням до суду;

- Касаційний господарський суд Верховного Суду в своїй постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 зазначав: «колишній міноритарний акціонер, який буде розуміти, що під час проведення процедури примусового викупу акцій наглядовою радою не була визначена справедлива компенсація за викуплені в нього акції, у подальшому має вибір - звернутися до товариства та / або мажоритарного акціонера з позовом про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) за ст.1212 ЦК (п.112 Постанови)». В даному випадку факт прострочки грошового зобов`язання відсутній, оскільки немає конкретної дати сплатити коштів за примусово вилучені акції, натомість існує факт незаконного користування чужими грошовими коштами, за рахунок яких збагатилися Відповідачі. Так, остаточною постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19, і рішенням суду першої інстанції у цій справі встановлені факти безпідставного збагачення Відповідачів ще з квітня 2018 року за рахунок недоплати Позивачам, як міноритарним акціонерам ПрАТ «ПІВНГЗК», тому Позивачі мають право на нарахування відсотків за користування їхніми грошовими коштами;

- Позивачі перестали бути акціонерами ПрАТ «ПІВНГЗК» не за своєю волею, процедура сквіз-ауту була проведена з порушеннями ст.8 Закону України «Про акціонері товариства», ч.2 та ч.3 р.ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1983-VIII: міноритарним акціонерам не надали можливість скористатись правом sell-out; Позивачі так і не знають, яка була ціна придбання Компанією Метінвест Б.В. пакету акцій ПрАТ «ПІВНГЗК»; Компанія Метінвест Б.В. не надсилала повідомлення про придбання акцій ПрАТ «ПІВНГЗК»; ціна обов`язкового продажу акцій була визначена не правильно. Те, що Позивачі мають право на дивіденди свідчить ст.1214 ЦК України, де зазначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна;

- в постанові Верховного Суду у складі суддів Палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19: « 132. Верховний Суд вважає, що оскільки ознакою домінуючого контрольного пакету акцій є наявність повного контролю над товариством з боку мажоритарного акціонера (його афілійованих осіб чи осіб, що діють з ним спільно на підставі угоди), то позивач (колишній міноритарний акціонер) має право вибору щодо Відповідача, адже вигоду від викупу акцій у міноритарних акціонерів отримує насамперед товариство, у якого суттєво знижуються витрати, а також мажоритарний акціонер, який отримує повний контроль над товариством. Верховний Суд також звертає увагу, що мажоритарний акціонер може не бути покупцем акцій у процедурі сквіз-аут… Однозначно, такий вид деліктних відносин між Позивачами та Відповідачем - гр. ОСОБА_5 не виник із земельних, трудових, сімейних, житлових та інших цивільних відносин, а внаслідок корпоративних відносин, тому у відповідності до ст.19 ЦПК України та ст.20 ГПК України, спір щодо доплати за примусово вилучені акції по значно заниженій ціні має відноситися до юрисдикції господарських судів.

Також, не погодившись з вказаним рішенням Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 в частині задоволення позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- Позивачі не надали належні та допустимі докази на підтвердження обставин заниження ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК». При цьому, наданий Позивачами розрахунок на підставі формули вартості чистих активів є спірним та не може прийматися до уваги. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов передчасного висновку про доведеність обставин заниження ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК»;

- суд першої інстанції при винесенні рішення у справі не встановлював обставини ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК». Позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заниження ціни обов`язкового продажу акцій стосовно їх (справедливої) ринкової вартості. В свою чергу ПрАТ «ПІВНГЗК» надало: - звіт ТОВ «Оціночний стандарт» про ринкову вартість акції Товариства 4,45 грн. за акцію від 05.03.2018р.; - рецензію ВГО «Всеукраїнська спілка експертів-оцінювачів» на звіт про оцінку від 09.03.2018р. Зі змісту вказаних документів вбачається, що ціна обов`язкового продажу акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» дорівнювала ринковій вартість акції Товариства. При цьому, Позивачами не надано доказів на спростування цих обставин. Суд першої інстанції вказане залишив поза увагою, не дослідив чи відповідає ціна обов`язкового продажу акцій їх ринковій вартості. У зв`язку з цим суд не взяв до уваги, ціна обов`язкового продажу акцій Товариства відповідає їх ринковій вартості;

- висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах: №905/671/19 не існували на дату продажу акцій Позивачів, учасники продажу (заявник вимоги) не могли передбачити наявність таких висновків при обранні можливої правової поведінки. Виходячи з викладеного, визначення судом першої інстанції ринкової (справедливої) вартості акцій виходячи з висновки судів, висловлених пізніше за дату проведення продажу, свідчить про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення принципу правової визначеності;

- судом першої інстанції визнано право Позивачів на отримання справедливої вартості компенсації за примусово вилучені акцій з 05.04.2018 р. однак зазначений висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки у правовідносинах з обов`язкового продажу акцій існують два окремих грошових зобов`язання: грошове зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VII та окреме грошове зобов`язання з компенсації вартості акцій. Тотожна правова позиція міститься в Рішенні Господарського суду міста Києва від 23.03.2023р. у справі №910/7767/22, в Постанові Верховного Суду від 07.06.2022р. у справі № 910/10507/21. Таким чином, грошове зобов`язання з компенсації вартості викупу акції виникає на підставі відповідного рішення суду про визнання права на отримання компенсації, стягнення збитків чи стягнення доплати за акції. Необхідно підкреслити, що станом на момент прийняття рішення у справі № 904/4587/22 були відсутні рішення судів про визнання права на отримання компенсація, стягнення збитків чи стягнення доплати за акції ПрАТ «ПІВНГЗК» у відношенні міноритарних акціонерів, зокрема щодо Позивачів. Таким чином, з урахуванням правової природи вимог Позивачів про визнання права на отримання справедливої вартості компенсації за примусово вилучені акції, такі вимоги не можуть визнаватися з дати у віддаленому минулому, у даному випадку з 05.04.2018 р;

- 01 січня 2023 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про акціонерні товариства». У відповідності до ч.21 ст.95 вказаної редакції акціонери, які вважають, що ціна обов`язкового продажу не відповідає вимогам, встановленим частинами п`ятою - сьомою цієї статті, мають право звернутися до суду з позовом про стягнення із заявника вимоги компенсації належної вартості акцій, придбаних у них відповідно до такої вимоги. Таким чином, законодавець чітко передбачив, що вимога про стягнення компенсації може бути заявлена виключно до заявника публічної безвідкличної вимоги;

- чинне законодавство України не передбачає правил «підняття корпоративної завіси» щодо вимог про стягнення коштів, збережених без достатніх правових підстав («кондикція»).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2023 об`єднано апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

30.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли доповнення на апеляційну скаргу, в яких він підтримав доводи своєї апеляційної скарги та додатково зазначив наступне. Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення визнав право Позивачів на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені акції. Така позиція суду першої інстанції обґрунтована обранням Позивачами ефективного способу захисту порушеного права в контексті спірних правовідносин в призмі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Приймаючи в цій частині рішення суд першої інстанції, серед іншого, залишив поза увагою аргументи ПрАТ «ПІВНГЗК» про відсутність підстав для визнання прав на компенсацію з 05.04.2018 р. виходячи з наявності у спірних правовідносинах з обов`язкового продажу акцій двох окремих грошових зобов`язання: - грошового зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VII; - окремого грошового зобов`язання з компенсації вартості акцій. При цьому, суд першої інстанції фактично погодився з такою позицію ПрАТ «ПІВНГЗК», зазначивши в оскаржуваному рішенні, що справедлива компенсація вартості акцій - не є новою ціною акцій та може розглядатись лише як визначена судом компенсації, яка відновлює на принципах справедливості майновий стан позивача. Також, судом було зазначено, що зобов`язання відповідача-1 щодо сплати справедливої компенсації вартості акцій фактично виникло з цього рішення, а відповідно нарахування інфляційних втрат з моменту здійснення примусового викупу акцій (за період з 05.04.2018 по 08.11.2022) є безпідставним. Однак, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не лише не надав оцінки доводам ПрАТ «ПІВНГЗК» в частині відсутності підстав для визнання права Позивачів на отримання з 05.04.2018 р. справедливої вартості (компенсації) акцій, а в подальшому фактично погодившись з доводами Відповідача-1, виклав у резолютивній частині рішення висновки, які протирічать мотивувальний частині рішення та встановленим судом обставинам справи.

25.12.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивачів залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості, а рішення в оскаржуваній ними частині - без змін, як таке, що ухвалено при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Також, просив відмовити у задоволенні клопотання представника Позивачів від 22.11.2023 про витребування доказів.

03.04.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти задоволення скарги позивачів.

03.04.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивачів надійшли додаткові пояснення, в яких вони підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечили проти задоволення скарги відповідача-1.

31.05.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшла заява про відвід колегії суддів (прим. суду вирішена ухвалами від 07.06.2024 та 11.06.2024).

26.06.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли заперечення на заяву про витребування доказів, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки докази, які намагається витребувати Позивачі, не відповідають критеріям належності та допустимості, та не стосуються предмету спору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 було ухвалено, серед іншого, Приватному акціонерному товариству «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Тернівський район, № тел: , e-mail: sevgok.metinvestholding.com, веб-сторінка: sevgok@metinvesmoldmg. com) надати суду у строк до 29.07.2024 року відомості стосовно ціни придбання Компанією Private Limited Liability Company Metinvest B.V. акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () в IV кварталі 2017 року до пакету 96,4187%.

30.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшло клопотання, в якому він просив продовжити процесуальний строк, встановлений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 на 12 днів до 10.08.2024р. включно.

15.08.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивачів надійшла заява про здійснення розподілу судових витрат.

25.09.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивачів надійшло клопотання про врахування правових висновків Верховного Суду

В судовому засіданні 10.06.2024 приймали участь представники апелянтів: позивачів (адвокат Погрібна Світлана Олександрівна) та відповідача-1 (адвокат Чайкіна Катерина Олегівна).

Водночас, при розгляді 03.10.2024 р. колегією суддів у складі головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є. апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 (суддя Ярошенко В.І.) у справі №904/4587/22 за позовом позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_2 , позивача-3: ОСОБА_3 , позивача-4: ОСОБА_4 до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", відповідача-2: ОСОБА_5 про визнання права на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції, стягнення суми, секретарем судового засідання Жолудєвим А.В. в процесі підготовки до проведення фіксації у режимі відеоконференції було встановлено працездатність комплексу технічних засобів відеозапису та зауважень щодо його роботи не було. В призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником відповідача ОСОБА_8 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, однак представник позивача на зв`язок не вийшов, тому засідання в режимі відеоконфернеції відбулося без його участі, про що складений Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції» від 03.10.2024.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги, що в судових засіданнях у справі вже заслуховувалася позиція скаржників (позивачів та відповідача-1) та оголошувалася перерва, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відсутніх учасників справи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник відповідача-1 (апелянта) в судовому засіданні 03.10.2024 просив суд свою апеляційну скаргу задовольнити, судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову. Заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивачів.

Представник позивачів просив суд свою апеляційну скаргу задовольнити, судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Натомість наполягав на залишенні скарги відповідача-1 без задоволення.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (товариство/відповідач-1) є юридичною особою приватного права, і станом на момент виникнення спірних правовідносин у справі статутний капітал товариства становив 579707000,00 грн та поділений на 2 318 828 000 шт. простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн. Вказані обставини учасниками справи не заперечувались.

Станом на 04.06.2017 (дата набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 №1983-VIII) у Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" власником домінуючого контрольного пакета акцій, який разом з афілійованими особами володів 96, 3961% акцій товариства, була компанія «Метінвест Б.В.» (Metinvest B.V.), а також ТОВ «Метінвест Холдинг» належала частка акцій в товаристві в розмірі 0,000267%, що підтверджується витягами з виписок про стан рахунків в цінних паперах, які надані відповідачем до відзиву на позов.

Крім того, в особливій інформації емітента, опублікованій в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії про ринок цінних паперів та Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України значиться інформація, що в 4 кварталі 2017 року компанія «Метінвест Б.В.» (Metinvest B.V ) придбала на вторинному ринку акції емітента та її частка в статутному капіталі товариства збільшилася з 96,3961% до 96,4187%.

Крім того, учасниками справи також не заперечувалось, і що підтверджується виписками про стан рахунку в цінних паперах, які додані до позову, позивачі також станом на момент виникнення спірних правовідносин були акціонерами емітента - Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (статутний капітал якого в розмірі 579 707 000, 00 грн був поділений на 2 318 828 000 шт. простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн), яким належало:

- ОСОБА_6 (позивач-1) - 20 000 шт.;

- ОСОБА_2 (позивач-2) - 51 000 шт.;

- ОСОБА_3 (позивач-3) - 3 400 шт.;

- ОСОБА_4 (позивач-4) - 2 000 шт.

27.02.2018 між Компанією «Метінвест Б.В.» (Metinvest B.V.) (сторона 1), ТОВ «Метінвест Холдинг» (сторона 2), Компанією «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) (сторона 3) укладено договір, згідно з яким сторона 1 володіє 96,42% акцій товариства, сторона 2 -0,00027% акцій товариства, сторони разом мають право власності на домінуючий контрольний пакет акцій товариства, який таким чином перебуває у прямій та опосередкованій власності сторони 1.

Також, у договорі сторони визначили сторону 3 особою, що уповноважена на вчинення наступних дій: вимагати від інших акціонерів продажу належних їм акцій товариства шляхом надсилання до товариства публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій товариства та вчиняти всі інші дії відповідно до вимог та у порядку, визначеними ст. 65-2 ЗУ «Про акціонерні товариства» та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах».

01.03.2018 Компанія «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) направила товариству повідомлення про намір скористатися правами, передбаченими положеннями ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» у відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» щодо обов`язкового продажу простих іменних акцій акціонерами на вимогу особи, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій.

Вказане повідомлення від 01.03.2018 отримано Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" 02.03.2018, про що свідчить вхідний штамп товариства на вказаному повідомленні № 1246.

05.03.2018 ТОВ «Оціночний стандарт» складено звіт, яким визначено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції товариства станом на 02.03.2018 у розмірі 4, 45 грн. Під час оцінки ТОВ «Оціночний стандарт» було обрано порівняльний підхід методом ринкових мультиплікаторів та методом ринку капіталу (п. 3.3.3. звіту).

07.03.2018 Компанія «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) уклала з ПАТ "ПУМБ" договір рахунку умовного зберігання (ескроу) № 31/2017-5, на підтвердження чого банком видано довідку № 2801.

14.03.2018 товариство отримало звіт ТОВ «Оціночний стандарт» з рецензією ВГО «Всеукраїнська спілка оцінювачів», згідно з якою звіт кваліфікований як такий, що в цілому відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна.

Рішенням наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (протокол № 292 від 14.03.2018) затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції товариства у розмірі 4, 45 грн згідно зі звітом ТОВ «Оціночний стандарт» станом на 02.03.2018.

15.03.2018 товариство отримало публічну безвідкличну вимогу Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) про обов`язковий продаж акцій за ціною 4, 45 грн за 1 акцію в усіх власників акцій. У публічній безвідкличній вимозі вказано, що компанія є особою, яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій із зазначенням групи афілійованих осіб, які опосередковано володіють домінуючим контрольним пакетом акцій у товаристві. 16.03.2018 Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" розмістило копію публічної безвідкличної вимоги на своєму офіційному веб-сайті та у відповідній інформаційній системі Національної комісії цінних паперів та фондового ринку, а також направило копію відповідної публічної безвідкличної вимоги разом з засвідченою копією договору рахунку умовного зберігання.

У цей же день на офіційному сайті товариства розміщено публічну безвідкличну вимогу від 15.03.2018 Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) про придбання акцій товариства в усіх власників акцій за ціною 4,45 грн.

ЦДЦП отримав копію публічної безвідкличної вимоги і розмістив її на своєму сайті, склав реєстр (перелік) акціонерів товариства станом на 21.03.2018. Отримавши перелік акціонерів, товариство організувало розсилку копій публічної безвідкличної вимоги на адреси акціонерів, зокрема і позивачів, відповідна розсилка була завершена підрядником 03.04.2018.

04.04.2018 Компанія «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) перерахувала грошові кошти на рахунок ескроу, відкритий у ПАТ "ПУМБ" та повідомила про це листом товариство.

05.04.2018 продані в обов`язковому порядку акції товариства, окрема і позивачів, зараховані на рахунок у цінних паперах Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD).

Вказані цінні папери примусово списані на користь компанії як заявника публічної безвідкличної вимоги від 15.03.2018 на його рахунок у цінних паперах, відкритий банком (виписка про операції з цінними паперами від 05.04.2018).

Позивачі звернулись до ПАТ "ПУМБ" із заявами про видачу готівки з рахунків ескроу та отримали грошові кошти в наступних розмірах:

- ОСОБА_6 (позивач-1) - виплачено 89 000,00 грн (20 000 шт. акцій*4,45 грн);

- ОСОБА_2 (позивач-2) - виплачено 226 950,00 грн (51 000 шт. акцій*4,45 грн).;

- ОСОБА_3 (позивач-3) - виплачено 15 130,00 грн (3 400 шт. акцій*4,45 грн);

- ОСОБА_4 (позивач-4) - виплачено 8 900,00 грн (2 000 шт. акцій*4,45 грн).

Ці обставини сторонами не заперечуються та не оспорюються.

Водночас, позивачі не погоджуються з ціною примусового викупу акцій, вважають, що затверджена наглядовою радою товариства ринкова вартість 1 акції в розмірі 4,45 грн є несправедливою та суттєво заниженою, у зв`язку з чим звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просили:

- визнати за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію.

- стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування шкоди, доходів, відсотків за користування чужими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022 загальну суму 76 226,35 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять шість) грн 35 коп.

За результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновків, що:

- позов ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_6 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 20 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3192 коп із розрахунку на 1 акцію; в решті позовних вимог ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - слід відмовити;

- позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_2 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 51 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3192 коп із розрахунку на 1 акцію; в решті позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - слід відмовити;

- позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_3 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 3 400 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3192 коп із розрахунку на 1 акцію; в решті позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - слід відмовити;

- позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_4 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 2 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3192 коп із розрахунку на 1 акцію, та стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () на користь ОСОБА_4 11 738,00 грн справедливої компенсації за придбані в процедурі сквіз-ауту прості іменні акції емітента - Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» у кількості 2000 шт; в решті позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - слід відмовити;

- провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, норми Конституції України, Конвенції та ЦК України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи своєї власності. При цьому зазначені норми припускають можливість винятку з цього загального правила за умови, коли позбавлення права власності передбачено законом, здійснюється в інтересах суспільства (з мотивів суспільної необхідності) та є пропорційним (зокрема передбачає компенсацію, відшкодування вартості майна).

Акція є об`єктом права власності (ст. 177 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про акціонерні товариства», ст. 6 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

14 червня 1994 року було укладено Угоду про партнерство і співробітництво між Україною і Європейськими співтовариствами та їх державами-членами. Ця Угода передбачала процес зближення існуючого та майбутнього законодавства України із законодавством співтовариства. Україна зобов`язалася вживати заходи для забезпечення того, щоб її законодавство поступово було приведено у відповідність із законодавством співтовариства.

21 березня 2014 року підписано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода). Ця Угода була ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII і є невід`ємною частиною українського законодавства. Відповідно до статті 480 Угоди додатки і протоколи до цієї Угоди є її невід`ємною частиною.

Додатком XXXIV до Глави 13 "Законодавство про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит" Розділу V "Економічне і галузеве співробітництво" Угоди передбачено, що Україна зобов`язується поступово наблизити своє законодавство до законодавства Європейського Союзу про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит у встановлені додатком терміни. У цьому додатку наведено й Директиву про поглинання. Згідно з графіком, зазначеним у додатку, положення цієї Директиви повинні бути впроваджені протягом 4 років з дати набрання чинності цією Угодою.

Згідно абз. 3 ст. 249 Договору про заснування Європейської Спільноти, Директива є обов`язковою для кожної держави-члена, якій її адресовано, щодо результатів, що їх треба досягти, однак залишає національній владі цілковиту свободу вибирати форму та засоби досягнення цих результатів.

Директива покладає на держави-члени обов`язок видавати правові акти для досягнення результату, зазначеного в директиві (імплементувати директиву у внутрішнє законодавство). Таким чином директиви не є актами, які безпосередньо регулюють відповідні відносини у державах-членах, таке регулювання запроваджується внаслідок імплементації директив у внутрішні правопорядки.

Директива про поглинання регулює відносини за участю акціонерних товариств, усі або частина акцій яких знаходяться в обігу на регульованому ринку. Оскільки ця Директива встановлює лише мінімальні стандарти в цій сфері, то держави можуть поширити її дію і на інші товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Директиви про поглинання держави-члени повинні забезпечити, щоб оферент був спроможний вимагати від усіх власників решти цінних паперів продати йому/їй ці папери за справедливою ціною. Держави-члени можуть запровадити таке право у наступних ситуаціях: (а) у разі, якщо оферент володіє акціями, що складають не менше, ніж 90 % капіталу, що дає право голосу та 90 % голосів у компанії-адресата оферти, або (b) у разі, якщо, після прийняття пропозиції, оферент придбав або остаточно зобов`язався придбати цінні папери, що представляють не менше 90 % капіталу адресата оферти, що забезпечує право голосу та 90 % голосів, що були предметом оферти. У випадку, передбаченому пунктом (а), держави-члени можуть встановити вищий поріг, котрий, однак, не може бути вищим, ніж 95 % капіталу, що дає право голосу.

Виконуючи міжнародні зобов`язання України за Угодою, Верховна Рада України ухвалила Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" № 1983-VIII від 23.03.2017, яким доповнено Закон України "Про акціонерні товариства", зокрема, статтею 65-2.

У процедурі примусового викупу акцій (сквіз-ауту) власник домінуючого контрольного пакета вимагає від міноритарних акціонерів продати йому акції шляхом виставлення та надсилання товариству публічної безвідкличної вимоги (ч. 4 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства").

При цьому має бути визначена ціна обов`язкового продажу акцій, яка зазначається у публічній безвідкличній вимозі як ціна придбання акцій, тобто ціна, за якою власник домінуючого контрольного пакета акцій примусово вимагає від міноритарних акціонерів продати йому пакет акцій.

За змістом положень ч. 4 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" протягом 90 днів з дня подання повідомлення відповідно до частини другої цієї статті та за умови виконання нею дій, передбачених статтею 65 або 65-1 цього Закону, особа, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій, або будь-яка її афілійована особа, або уповноважена особа має право надіслати до товариства публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій товариства. У разі подання до товариства публічної безвідкличної вимоги всі акціонери акціонерного товариства, крім осіб, що діють спільно із такою особою, та її афілійованих осіб, та саме товариство зобов`язані у безумовному порядку продати належні їм акції цього товариства заявнику вимоги.

Згідно ч. 9 ст. 65-2 Закону заявник вимоги сплачує ціну акцій акціонерам шляхом перерахування грошових сум банківській установі, в якій заявником вимоги відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу), бенефіціарами якого є акціонери, у яких придбаваються акції (їхні спадкоємці або правонаступники, або інші особи, які відповідно до законодавства мають право на отримання коштів).

Отже, зазначеними нормами Закону України "Про акціонерні товариства" передбачалося примусове відчуження міноритарними акціонерами належних їм акцій на вимогу власників домінуючого контрольного пакета акцій.

Вказане запроваджене державою законодавче регулювання було зумовлено наявністю інтересів суспільства у сталому функціонуванні та розвитку акціонерних товариств, що забезпечує робочі місяця та сплату податків у державі, зростанні інвестиційної привабливості акціонерних товариств, зменшенні корпоративних конфліктів, рейдерства тощо. Що, в свою чергу, вимагає належного рівня корпоративного управління та мінімізації пов`язаних із цим витрат, необхідних, зокрема, для підтримання інфраструктури, пов`язаної зі скликанням загальних зборів акціонерного товариства або з реалізацією акціонерами своїх інших прав та повноважень (правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 24.11.2020 у справі № 908/137/18).

Положення ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" неконституційними не визнавались, а відтак регулювали відповідні суспільні відносини та є застосовними до них.

Частинами 1, 2, абз. 1 ч. 3 ст. 65-2 Закону встановлено, що особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій товариства з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником домінуючого контрольного пакета акцій, протягом наступного робочого дня з дня набуття нею права власності на такий пакет акцій зобов`язана подати до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку і до товариства повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій (далі - повідомлення).

Повідомлення має містити інформацію про:

1) кількість акцій товариства, що належали особі та її афілійованим особам до набуття домінуючого контрольного пакета акцій товариства;

2) структуру власності особи та її афілійованих осіб (якщо станом на дату повідомлення афілійованим особам належали акції товариства);

3) ціну, передбачену пунктами 1 та 2 частини п`ятої цієї статті;

4) дату набуття домінуючого контрольного пакета акцій товариства;

5) інформацію, передбачену пунктом 6 частини восьмої цієї статті.

Інформація про структуру власності подається в обсязі і за формою, затвердженими Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Якщо особа набула домінуючий контрольний пакет акцій товариства, діючи спільно з третіми особами, які не є її афілійованими особами, до повідомлення також включається інформація про кількість акцій товариства, що належали таким третім особам до набуття особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства. У такому разі до повідомлення також додається копія договору, на підставі якого особа і треті особи узгоджують свої дії щодо набуття домінуючого контрольного пакета акцій товариства. Зазначеним договором визначається сторона договору, уповноважена його сторонами на вчинення правочинів щодо набуття акцій товариства в інтересах групи осіб, що діють спільно (уповноважена особа).

Передбачені цією статтею права і обов`язки особи, яка набуває право власності на домінуючий контрольний пакет акцій товариства, покладаються на уповноважену особу.

Товариство не пізніше наступного робочого дня з дати отримання повідомлення зобов`язане розмістити його на веб-сайті товариства та у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів або через особу, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників фондового ринку.

З положень ч. 4 ст. 65-2 Закону вбачається, що у процедурі примусового викупу акцій (сквіз-ауту) власник домінуючого пакета вимагає від міноритарних акціонерів продажу йому акцій шляхом виставлення та надсилання до товариства публічної безвідкличної вимоги.

У процедурі примусового викупу акцій (сквіз-ауту) має бути визначена ціна обов`язкового продажу акцій, яка зазначається у публічній безвідкличній вимозі, як ціна придбання акцій, тобто ціна, за якою власник домінуючого контрольного пакета акцій примусово вимагає від міноритарних акціонерів продажу йому пакета акцій.

Порядок визначення ціни вимоги у процедурі примусового викупу акцій врегульований у ч. 5 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", відповідно до якої ціною обов`язкового продажу акцій визначається найбільша з наступних:

1) найвища ціна акції, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття домінуючого контрольного пакета акцій включно з датою набуття;

2) найвища ціна, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, опосередковано набули право власності на акції цього товариства протягом 12 місяців, що передують даті набуття такою особою домінуючого контрольного пакета акцій товариства включно з датою набуття, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;

3) ринкова вартість акцій товариства, визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до ст. 8 цього Закону станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій товариства.

Тобто встановлений законом порядок визначення ціни придбання акцій для цілей зазначеної процедури передбачає обрання найвищого показника з трьох передбачених у цій нормі варіантів. Найвищий показник і є ціною придбання акцій. Вибір робить заявник вимоги, тоді як наглядова рада визначає ринкову вартість (надає цей показник для порівняння).

Таким чином, одним із передбачених зазначеною нормою варіантів (показників), з урахуванням якого формується та визначається ціна придбання акцій, є ринкова вартість акцій товариства.

Порядок визначення ринкової вартості майна акціонерного товариства, зокрема цінних паперів (акцій) встановлений у ст. 8 Закону України "Про акціонерні товариства" з урахуванням особливостей, передбачених у ст. 65-2 цього Закону.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про акціонерні товариства" ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ухвалюється наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства - зборами засновників або засновником особисто - у разі створення акціонерного товариства однією особою).

Ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається суб`єктом оціночної діяльності:

1) для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах, - як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;

2) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, - як середній біржовий курс таких цінних паперів на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів;

у разі якщо цінні папери перебувають в обігу на двох і більше фондових біржах та їхній середній біржовий курс за останні три місяці обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, на різних біржах відрізняється, ринкова вартість цінних паперів визначається наглядовою радою (якщо створення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства - виконавчим органом товариства) в порядку, встановленому НКЦПФР;

3) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, у разі якщо неможливо визначити ринкову вартість цінних паперів за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів, або у разі якщо законом передбачена можливість незастосування п. 2 цієї статті, - як вартість цінних паперів станом на таку дату, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до частин 1 і 2 цієї статті. Затверджена вартість майна не може відрізнятися більше ніж на 10 відсотків від вартості, визначеної оцінювачем. Якщо затверджена ринкова вартість майна відрізняється від вартості майна, визначеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства (у процесі створення товариства - установчими зборами), повинна мотивувати своє рішення (ч. 3 ст. 8 Закону України "Про акціонерні товариства").

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" товариство не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення повинно затвердити ринкову вартість акцій товариства, визначену суб`єктом оціночної діяльності відповідно до ст. 8 цього Закону, та повідомити її особі, зазначеній у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Наглядова рада як орган, створений для захисту інтересів акціонерів, має забезпечувати рівний захист всіх акціонерів товариства і рівне ставлення до них, незважаючи на розмір пакету акцій, який їм належить.

При проведенні процедури сквіз-аут наглядова рада виконує надзвичайно важливу роль - вона обирає суб`єкта оціночної діяльності і потім затверджує оцінку ринкової вартості акцій. Таким чином, саме від добросовісних, розумних дій наглядової ради при визначенні ринкової вартості акцій залежить захист інтересів всіх акціонерів.

Отже затвердження наглядовою радою оцінки акцій не може бути лише формальним процесом в процедурі сквіз-аут, бо фактично від визначення справедливої вартості акцій залежить правомірність процедури.

Для забезпечення єдності судової практики щодо застосування статей 8, 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 уточнені висновки, зроблені у попередніх постановах Верховного Суду, і зазначено, що поняття "справедлива вартість" означає не конкретну грошову суму (величину), а дотримання емітентом (наглядовою радою) передбаченого законом порядку визначення ринкової вартості акцій, який передбачає необхідність обрання найбільшої вартості, якщо ринкова вартість може бути розрахована за різними підходами та методами, та за відсутності вирішального впливу мажоритарного акціонера на рішення наглядової ради, яка обирає суб`єкта оціночної діяльності та затверджує ринкову вартість акцій, визначену таким суб`єктом. Наглядова рада може вважатися такою, що не знаходиться під впливом мажоритарного акціонера у випадку наявності у її складі незалежних директорів, які становлять більшість від такого складу на момент ухвалення рішення про затвердження ринкової вартості акцій.

Так, у даній справі ОСОБА_6 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2), ОСОБА_3 (позивач-3), ОСОБА_4 (позивач-4) звернулися до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач-1), ОСОБА_5 , як кінцевого бенефіціарного власника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач-2), в якому просили з урахуванням зміни предмету позову:

- визнати за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп із розрахунку на 1 акцію.

- стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування шкоди, доходів, відсотків за користування чужими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022 загальну суму 76 226,35 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять шість) грн 35 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони були акціонерами емітента - Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (статутний капітал якого в розмірі 579 707 000,00 грн був поділений на 2 318 828 000 шт. простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн), яким належало:

- ОСОБА_6 (позивач-1) - 20 000 шт;

- ОСОБА_2 (позивач-2) - 51 000 шт.;

- ОСОБА_3 (позивач-3) - 3 400 шт.;

- ОСОБА_4 (позивач-4) - 2 000 шт.

В свою чергу, 05.04.2018 з рахунку позивачів були списані належні їм акції відповідно до заявленої компанією Barlenko LTD (Барленко ЛТД) публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій від 15.03.2018, і позивачами були отримані відповідні кошти на списані акції, виходячи з вартості 4,45 грн/1шт з рахунків ескроу: позивачем-1 - 89 000,00 грн , позивачем-2 - 226 950,00 грн, позивачем-3 - 15 130,00 грн, позивачем- 4 - 8 900,00 грн.

Проте, позивачі зазначають, що затверджена Наглядовою радою емітента ринкова вартість 1 шт. простої іменної акції в розмірі 4,45 грн - є несправедливою, внаслідок суттєвого заниження, оскільки з огляду на відомості річної фінансової звітності емітента за 2017 рік, власний капітал (чисті активи) товариства складали 23 928 348 000,00 грн, що становить 10,3192 грн із розрахунку на 1 акцію ((23 928 348 000 грн/2 318 828 000 шт. акцій), а нерозподілений прибуток - 14 902 637 000,00 грн, що складає 6,4268 грн на 1 акцію.

Окрім того, з огляду на порушення проведеної процедури примусового викупу акцій, позивач зазначає про наявність підстав для застосування до відповідачів згідно з директивою Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 № 2004/25/ЄС за аналогією закону (ст. 8 ЦК України, ч. 10 ст. 11 ГПК України) санкцію у вигляді стягнення подвійної справедливої ціни, як це передбачено у ч. 7 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства».

На думку позивачів, компенсації підлягає вартість акцій виходячи саме з подвійної найбільшої (справедливої) ціни у розмірі 10,3192 грн за 1 акцію.

Також наголошували, що внаслідок неправомірної діяльності відповідачів вони недоотримали справедливу компенсацію за примусово вилучені належні їм акції, у зв`язку з чим з 05.04.2018 належним їм грошовими коштами незаконно користувались відповідачі.

Таким чином, позивачі зазначають, що сума недоплати за викуплені у них акції складає 5,8692 грн з 1 акцію (10,3192 грн (справедлива вартість 1 простої іменної акції, за доводами позивачів) - 4,45 грн (вартість 1 простої іменної акції за процедурою здійсненого викупу)), і позивачі мають право на застосування санкції, за аналогією закону, у вигляді відшкодування відповідачами солідарно подвійної справедливої ціни, як передбачено ч.ч. 6, 7 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», а також відшкодування шкоди, доходів, відсотків за користування коштами, а саме:

1) ОСОБА_6 (позивач-1) - підлягає відшкодуванню загалом сума збитків 762 265,97 грн, до якої входить:

- 234 768,00 грн. - подвійний розмір компенсації (117 384,00 грн (20000 акцій *5,8692 грн) - сума справедливої компенсації, яка складає різницю між балансовою вартістю 1 акції в сумі 10,3192 грн., та ціною викупу в 4,45 грн.);

- 129 752,79 грн - інфляційні втрати за період з 05.04.2018 по 08.11.2022, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 326 681,23 грн. - розмір доходів, що підлягає відшкодуванню з врахуванням індексу інфляції, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 71 063,95 грн. - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022.

2) ОСОБА_2 (позивач-2) - підлягає відшкодуванню загалом сума збитків 1 943 778,24 грн, до якої входить:

- 598 658,40 грн - подвійний розмір компенсації (299 329,20 грн. (51000 акцій *5,8692 грн) - сума справедливої компенсації, яка складає різницю між балансовою вартістю 1 акції в сумі 10,3192 грн, та ціною викупу в 4,45 грн);

- 330 869,62 грн - інфляційні втрати за період з 05.04.2018 по 08.11.2022, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 833 037,13 грн - розмір доходів, що підлягає відшкодуванню з врахуванням індексу інфляції, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 181 213,10 грн - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022.

3) ОСОБА_3 (позивач-3) - підлягає відшкодуванню загалом сума збитків 129 584,72 грн, до якої входить:

- 39 910,56 грн - подвійний розмір компенсації (19 955,28 грн (3400 акцій *5,8692 грн) - сума справедливої компенсації, яка складає різницю між балансовою вартістю 1 акції в сумі 10,3192 грн, та ціною викупу в 4,45 грн);

- 22 057,98 грн - інфляційні втрати за період з 05.04.2018 по 08.11.2022, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 55 535,31 грн - розмір доходів, що підлягає відшкодуванню з врахуванням індексу інфляції, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 12 080,87 грн - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022.

4) ОСОБА_4 (позивач-4) - підлягає відшкодуванню загалом сума збитків 76 226,35 грн, які, на відміну від решти позивачів, заявлені останнім до стягнення у позові.

Зазначається, що до складу заявленої позивачем-4 до стягнення з відповідачів загальної суми 76 226,35 (сімдесят шість тисяч двісті двадцять шість) грн 35 коп входить:

- 23 447,00 грн - подвійний розмір компенсації (11 730,00 грн (2 000 акцій *5,8692 грн) - сума справедливої компенсації, яка складає різницю між балансовою вартістю 1 акції в сумі 10,3192 грн, та ціною викупу в 4,45 грн);

- 12 975,08 грн - інфляційні втрати за період з 05.04.2018 по 08.11.2022, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 32 668,12 грн - розмір доходів, що підлягає відшкодуванню з врахуванням індексу інфляції, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України;

- 7 106,15 грн - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 05.04.2018 по 08.11.2022.

Відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- ринкова вартість 1 акції товариства визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночний стандарт» та затверджена наглядовою радою товариства з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1983-VІІІ, ст. 8 ЗУ «Про акціонерні товариства»);

- позивачами не надано обґрунтованого розрахунку ринкової вартості акцій товариства в розмірі 10,3192 грн., а посилання на висновки Верховного Суду у справі №905/671/19 від 15.06.2022 - є необґрунтованими;

- визначена позивачами вартість 1 акції товариства в розмірі 10,3192 грн з застосуванням формули «вартості чистих активів згідно фінансової звітності/кількість акцій» - є необґрунтованою, оскільки не відповідає положенням Національного стандарту з оцінки майна, оскільки за допомогою вказаної формули неможливо визначити ринкову вартість акцій товариства;

- згідно поданих у справу доказів, обов`язковий продаж акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" проведено у відповідності до вимог чинного (станом на дату продажу) законодавства;

- позивачами не доведено заниження (справедливої) ринкової вартості акцій товариства шляхом посилання на преюдиційні обставини або належні та допустимі докази;

- враховуючи те, що позивачами заявлено вимоги про визнання права на отримання компенсації у вигляді доплати за продані акції, відсутність у позивачів акцій станом на дату прийняття рішення про виплату дивідендів, вимоги про стягнення збитків у вигляді дивідендів - є необґрунтованими;

- відсутні підстави для застосування ч.ч. 6, 7 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», а відповідальність за заниження ціни акцій у вигляді подвійної ціни продажу - прямо не передбачена законом, а тому не може бути застосована до відповідачів;

- відсутні підстави для застосування ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Додатково відповідач-1 вказував, що кінцевий бенефіціарний власник відповідача-1 ОСОБА_5 - є неналежним відповідачем, вказана особа не може задовольнити вимоги позивача про доплату за продані акції, оскільки законодавством не передбачена та прямо забороняється відповідальність акціонерів за дії (поведінку) акціонерного товариства або інших акціонерів. При цьому, спір між позивачем та кінцевим бенефіціарним власником підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не господарського, оскільки є спором між фізичними особами та виник не з корпоративних відносин, а з завдання шкоди, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Також, відповідач-1 наголошує, що він також є неналежним відповідачем, адже належним відповідачем є заявник публічної безвідкличної вимоги про обов`язковий продаж акцій - Компанія Barlenko LTD (Барленко ЛТД).

Зазначав, що оцінка ринкової вартості акцій товариства проведена у відповідності до положень та вимог законодавства, відповідач-1 вчинив дії, у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме: ст. ст. 8, 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах". Крім того, позивачі не довели факт заподіяння їм шкоди, оскільки не довели факт заниження ціни обов`язкового продажу акцій, а також посилаються на ретроспективне застосування висновків судів. При цьому, позивачі отримали справедливу компенсацію.

Додатково відповідач-1 посилався на те, що предметом спору у даній справі є розмір компенсації за обов`язковий продаж акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на підставі публічної безвідкличної вимоги Компанії Barlenko LTD від 15.03.2018, а тому не входять до предмета доказування у цій справі обставини, не пов`язані з направленням публічної безвідкличної вимоги.

Вважає, що на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" домінуючий контрольний пакет акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" вже перебував у власності Private Limited Liability Company Metinvest B.V., афілійованою та уповноваженою особою якого є компанія Barlenko LTD. Отже, до відносин обов`язкового продажу акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" застосовуються положення п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах", а не ч. 1 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», що виключає обов`язок направлення повідомлення про набуття домінуючого контрольного пакету акцій.

Отже, виходячи з заявлених вимог та заперечень сторін, господарський суд правильно визначився з предметом доказування у даній справі та встановивши, що вимогу про стягнення з відповідачів спірної суми коштів заявлено позивачем-4, а позивачами 1-3 - жодних вимог про стягнення спірних коштів - не заявлено в установленому процесуальним законом порядку, виснував, що розгляд вимог позивачів стосовно здійснення відповідних нарахувань здійснюється судом в сукупності з майновими вимогами відповідача-4 про стягнення.

Як вже зазначалося вище, порядок визначення ціни вимоги у процедурі примусового викупу акцій встановлений ч. 5 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", відповідно до якої ціною обов`язкового викупу акцій має бути не середня ринкова (біржова) ціна, а найбільша з існуючих на ринку та визначених експертом за допомогою різних методів, і саме така ціна має вважатися справедливою.

Директива ЄС про поглинання, яка визначала як справедливу саме ціну, яка склалася на фондовому ринку, була розрахована на застосування до публічних компаній (товариств), акції яких знаходяться в обігу на організованих ринках. У країнах ЄС визначення ринкової ціни відбувається за умови розвиненого фондового ринку та наявності у таких товариствах значної кількості незалежних директорів у складі наглядової ради (що є вимогою всіх організованих ринків), що виступає запорукою забезпечення справедливої ціни.

В Україні фактично відсутній класичний фондовий ринок, на якому активно торгуються акції публічних компаній з розпорошеним корпоративним контролем.

Більше того, акції міноритарних акціонерів часто не мають високої ціни саме на українському фондовому ринку через те, що міноритарні акціонери фактично відсторонені від ухвалення будь-яких управлінських рішень (не мають контролю), роками не отримують дивідендів, але змушені нести витрати, пов`язані із депозитарним обліком своїх акцій.

Отже, вартість акцій міноритарних акціонерів на фондовому ринку може наближатися до нуля (бути мінімальною). Такі акції не купують портфельні інвестори, але вони є надзвичайно цікавими як предмет купівлі для контролюючого акціонера для зниження витрат товариства, зменшення ризиків, а також отримання повного контролю над товариством.

Саме через те, що ціна акцій міноритарних акціонерів на фондовому ринку є зазвичай дуже низькою, особливого значення для визначення справедливої вартості набуває проведення оцінки вартості акцій незалежним оцінювачем відповідно до вимог статей 8, 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства".

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна. При цьому, якщо законами або нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Зокрема, під час проведення оцінки майна та майнових прав (майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, є обов`язковим для застосування Національний стандарт № 1, затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440.

Національний стандарт № 3, затверджений постановою КМУ від 29.11.2006 № 1655, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки цілісного майнового комплексу суб`єкта господарювання (далі - цілісний майновий комплекс) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку цілісного майнового комплексу.

Для проведення оцінки цілісного майнового комплексу використовуються такі основні методологічні підходи: витратний (майновий для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний, порівняльний (п. 38 Національного стандарту № 1). Аналогічні вимоги містяться у п. 7 Національного стандарту № 3.

Особливості та підстави застосування окремих методичних підходів визначені в Національному стандарті №3 (п.п. 8, 13, 27).

Системний аналіз цих положень ЗУ «Про акціонерні товариства», Національних стандартів № 1 (у т.ч. п.п. 35-37) та № 3 свідчить про те, що ринкова вартість акцій товариства у процедурі примусового викупу акцій (сквіз-ауту) для цілей визначення ціни обов`язкового продажу акцій (ціни придбання акцій), визначається суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Оцінювач здійснює вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі.

Як встановлено судом, станом на дату набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 №1983-VIII, у Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" власником домінуючого контрольного пакета акцій, який разом з афілійованими особами володів 96,3961% акцій товариства, була компанія «Метінвест Б.В.» (Metinvest B.V.), а також ТОВ «Метінвест Холдинг» належала частка акцій в товаристві в розмірі 0,000267%, що підтверджується витягами з виписок про стан рахунків в цінних паперах, які надані відповідачем до відзиву на позов.

Крім того, в особливій інформації емітента, опублікованій в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії про ринок цінних паперів та Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України значиться інформація, що в 4 кварталі 2017 року компанія «Метінвест Б.В.» (Metinvest B.V ) придбала на вторинному ринку акції емітента та її частка в статутному капіталі товариства збільшилася з 96,3961% до 96,4187%.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 було ухвалено, серед іншого, Приватному акціонерному товариству «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Тернівський район, № тел: , e-mail: sevgok.metinvestholding.com, веб-сторінка: sevgok@metinvesmoldmg. com) надати суду у строк до 29.07.2024 року відомості стосовно ціни придбання Компанією Private Limited Liability Company Metinvest B.V. акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () в IV кварталі 2017 року до пакету 96,4187%.

Проте, станом на 03.10.2024 відповідна інформація суду не представлена, поважних причин її неподання не встановлено.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що Компанія «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) згідно з договором від 27.02.2018, укладеним між цими юридичними особами, також виступила і суб`єктом реалізації прав, передбачених ст. 65-2 ЗУ «Про акціонерні товариства» та п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 №1983-VIII щодо обов`язкового продажу простих іменних акцій акціонерами на вимогу особи (осіб), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій.

На підставі повідомлення Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) вих. № 04 від 01.03.2018 про намір скористатися правом щодо обов`язкового продажу акцій (яке одержано товариством 02.03.2018 та опубліковано на сайті), з метою проведення оцінки ринкової вартості 1 простої іменної акції товариства, наглядовою радою відповідача-1 обрано суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Оціночний стандарт», надано дозвіл товариству на укладення з ним договору про надання відповідних послуг (протокол № 291 від 02.03.2018).

Рішенням наглядової ради товариства (протокол № 292 від 14.03.2018) затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції товариства у розмірі 4, 45 грн згідно зі звітом ТОВ «Оціночний стандарт» (який складено 05.03.2018 та отримано товариством 14.03.2018) станом на 02.03.2018. Під час оцінки ТОВ «Оціночний стандарт» було обрано порівняльний підхід методом ринкових мультиплікаторів та методом ринку капіталу (п.3.3.3. звіту).

Матеріалами справи підтверджується, що на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" домінуючий контрольний пакет акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" вже перебував у власності Private Limited Liability Company Metinvest B.V., афілійованою та уповноваженою особою якого є компанія Barlenko LTD. Отже, до відносин обов`язкового продажу акцій Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" застосовуються положення п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах", а не ч. 1 ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», що виключає обов`язок направлення повідомлення про набуття домінуючого контрольного пакету акцій.

05.04.2018 з рахунку у цінних паперах позивачів були списані акції товариства відповідно до публічної безвідкличної вимоги Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) від 15.03.2018 про придбання акцій в усіх власників акцій товариства, а в подальшому, позивачами з рахунку ескроу вони отримали грошові кошти за акції, виходячи з ціни 1 акції у розмірі 4,45 грн, затвердженої наглядовою радою товариства, а саме: позивачем-1 - 89000,00 грн, позивачем-2 - 226 950,00 грн, позивачем-3 - 15 130,00 грн, позивачем-4 - 8900,00 грн.

Між тим, позивачі вказують на неправомірний порядок визначення ціни 1 простої акції відповідача-1 та її несправедливий розмір, що призвело до порушення їх прав, як власників акцій товариства, і відповідно, мінорітарних акціонерів в процедурі сквіз-ауту.

Апеляційний суд зауважує, що способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (постанова Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21)

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22.02.2022 у справі №761/36873/18 (пункт 9.21), від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14.12.2022 у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Згідно ч. 1 ст. 20 ГК України, яка визначає способи захисту, права та законні інтереси суб`єктів господарювання і інших суб`єктів захищаються не лише шляхом стягнення збитків, а й, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Аналогічні положення містяться у ст.16 ЦК України, якою передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 908/137/18, на яку серед іншого посилаються позивачі, зокрема зазначено, що оскільки норма, яка міститься у ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", не визначає спеціальних способів захисту прав міноритарних акціонерів, права та інтереси яких були порушені примусовим викупом акцій за ціною, меншою за їх ринкову вартість, то особи, які вважають, що їх права та інтереси на акції були порушені вчиненням такого правочину, можуть самостійно обирати між визначеними нормативними приписами способами їх захисту (п. 7.36). Також вказано, що можливість міноритарного акціонера захистити свої права в загальному порядку, визначеному нормами ЦК України, у спосіб пред`явлення вимоги про стягнення з особи, на користь якої відбулося примусове відчуження акцій, грошових коштів у розмірі різниці між визначеною ціною у публічній безвідкличній вимозі та справедливою ціною таких акцій або ж у спосіб визнання недійсним зазначеного правочину, не може вважатися достатньою гарантією захисту прав цього учасника, адже за таких обставин обов`язок доказування справедливої ціни викупу акцій буде здійснюватися вже після фактичної втрати слабшою, в цих відносинах, стороною права власності та супроводжуватись необхідністю понесення останньою значних витрат на проведення оцінки майна товариства, сплату судового збору, витрат на професійну правничу допомогу тощо (п. 7.35).

Колегія суддів звертає увагу, що вказаною постановою Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 908/137/18, рішення Господарського суду міста Києва від 18 липня 2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19 грудня 2018 року у справі № 908/137/18 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Під час нового розгляду вказаної вище справи № 908/137/18, позивачами у ній, з посиланням на постанову Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 905/671/19, було змінено предмет позову з - визнання правочину недійсним на - визнання за позивачами права на отримання компенсації за примусово вилучені акції. І заява позивачів про зміну предмета позову була прийнята судом до розгляду (ухвала від 14.09.2022 у справі № 908/137/18).

У постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 Верховний Суд дійшов висновку, що визнання судом права акціонера на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції та встановлення її розміру є належним способом захисту, спрямованим на встановлення стану правової визначеності у відносинах між міноритарним акціонером, товариством і покупцем (мажоритарним акціонером) (п. 111). Рішення суду про визначення розміру компенсації (ринкової/справедливої вартості акцій) спрямоване на забезпечення балансу інтересів акціонерів товариства; воно дозволить обом сторонам правочину вирішити спір щодо вартості акцій (яку товариство та мажоритарний акціонер вважають справедливою, а міноритарний акціонер - заниженою) і, враховуючи це, визначити свою подальшу поведінку (судову та позасудову). Правова визначеність щодо суми справедливої компенсації надасть сторонам додаткову можливість врегулювати конфлікт шляхом переговорів чи медіації, без подальшого звернення до суду (п. 113, п. 114 Постанови).

Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту порушеного права шляхом визнання за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3 192 коп із розрахунку на 1 акцію - є ефективним в контексті спірних правовідносин в призмі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В свою чергу, колишній міноритарний акціонер, який буде розуміти, що під час проведення процедури примусового викупу акцій наглядовою радою не була визначена справедлива компенсація за викуплені в нього акції, у подальшому має вибір - звернутися до товариства та/або мажоритарного акціонера з позовом про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) за ст. 1212 ЦК України.

Також у вказаній постанові, розглядаючи питання щодо складу відповідачів за такими вимогами, Верховний Суд зазначив, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина «підняття корпоративної завіси».

Колегією суддів враховується, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при проведенні сквіз-ауту ціна має бути не лише ринковою, а й справедливою. Це означає, що така ціна може бути вище ринкової, адже у особи без волі та бажання вилучають майно, яким вона володіла на праві власності і не планувала його відчужувати (постанови Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18, від 18.02.2021 у справі №908/3492/19, від 28.04.2021 у справі №910/12591/18).

У постанові від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при розрахунку справедливої (ринкової) вартості акцій при сквіз-ауті має бути застосований майновий метод оцінки (як єдиний або поряд з іншими), що випливає з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", національних стандартів оцінки майна (Національний стандарт № 1 та Національний стандарт № 3). При застосовуванні майнового підходу справедлива (ринкова) ціна однієї простої акції Товариства має визначатися у складі пакету загальною кількістю 100 % від статутного фонду (капіталу) за формулою: "ринкова вартість чистих активів товариства поділена на загальну кількість простих акцій товариства".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 908/137/18 вказано, що при проведенні процедури примусового викупу акцій, належних міноритарним акціонерам (сквіз-ауту), останні перебувають у менш захищеному стані. Тому наявність певної недобросовісної поведінки з боку власника домінуючого контрольного пакета акцій (зокрема, опосередкованої рішеннями акціонерного товариства) може спричинити покладення на міноритарного акціонера, який не має можливості вплинути на визначення ціни акцій, непропорційного тягаря у зв`язку з примусовим відчуженням належних йому акцій. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що запровадження нормативного регулювання, при якому, залежно від обраного способу визначення ціни акцій, їх вартість може відрізнятися в рази, не може гарантувати отримання міноритарним акціонером в усіх випадках справедливої компенсації за обов`язковий продаж акцій та, відповідно, дотримання у таких відносинах критерію пропорційності втручання у право власності.

Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 зауважив, що у випадку проведення сквіз-ауту мажоритарний акціонер купує по суті не дрібні пакети акцій у окремих міноритарних акціонерів, які на ринку мають низьку ціну, можуть бути неліквідними, нецікавими для інших інвесторів (через відсутність будь-якого контролю, впливу на справи товариства, тривалу невиплату дивідендів), але мають значну вартість для мажоритарного акціонера, який шляхом сквіз-ауту швидким та зручним для себе способом викупає акції у всіх міноритаріїв без необхідності шукати кожного окремого власника і домовлятися з ним щодо умов індивідуальної угоди.

Відтак, в силу специфіки процедури сквіз-ауту мажоритарний акціонер фактично купує не міноритарний пакет акцій як такий, а контроль над товариством в цілому (право на витискання міноритаріїв незалежно від їх волі та згоди), тому оцінці для визначення справедливої вартості 1 акції підлягає 100 % пакет акцій акціонерного товариства, а не міноритарний пакет.

У Національному стандарті № 3 надається визначення корпоративної частки - це частина (пай, акція) господарського товариства, створеного на основі цілісного майнового комплексу. Отже, оцінка пакету акцій у 100 % означає оцінку товариства як єдиного (цілісного) майнового комплексу.

Відповідно до п. 38 Національного стандарту № 1 для проведення оцінки цілісного майнового комплексу використовуються такі основні методологічні підходи: майновий (метод вартості чистих активів і метод оцінки вартості ліквідації), порівняльний (метод ринку капіталу та метод ринкових угод), дохідний (дисконтування грошових потоків або дивідендів).

Саме застосування трьох різних підходів дозволяє отримати найбільш об`єктивний розрахунок ринкової вартості акцій. При чому розрахунки різними методами можуть давати різну ринкову вартість.

Національний стандарт № 1 передбачає можливість застосування контрольної знижки. Контрольна знижка - зменшення вартості об`єкта оцінки через відсутність права контролю або їх меншого обсягу порівняно з вартістю об`єктів, які характеризуються правами контролю в більшому обсязі.

Усуваючи розбіжності у судовій практиці, Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 уточнила правові висновки щодо застосування статей 8 та 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", які містяться у постановах від 16.02.2021 у справі № 910/8714/18 та від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18 таким чином, що:

- при визначенні ринкової (справедливої) вартості акцій оцінці підлягає 1 акція у 100 % пакеті акцій (оцінка цілісного майнового комплексу товариства), а не у міноритарному пакеті,

- у зв`язку з цим має бути обов`язково застосований Національний стандарт № 3, який передбачає застосування трьох методів оцінки, включно з майновим, а також Методика комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016 відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2008 за № 924/15615 (реєстраційний номер Методики 0.1.18);

- майновий метод оцінки має бути обов`язково застосований поряд з іншими методами оцінки;

- не підлягає застосуванню контрольна знижка, передбачена Національним стандартом № 1.

Як вже було зазначено, рішенням наглядової ради товариства (протокол № 292 від 14.03.2018) затверджено ринкову вартість 1 (однієї) простої іменної акції товариства у розмірі 4,45 грн згідно зі звітом ТОВ «Оціночний стандарт» (який складено 05.03.2018 та отримано товариством 14.03.2018) станом на 02.03.2018. Під час оцінки ТОВ «Оціночний стандарт» було обрано порівняльний підхід методом ринкових мультиплікаторів та методом ринку капіталу (п.3.3.3. звіту).

Тобто, всупереч наведеним вище положенням законодавства та висновкам Верховного Суду при визначенні ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" не було застосовано майновий метод оцінки, який є обов`язковим наряду з іншими двома.

В цьому аспекті є безпідставними твердження апелянта відповідача-1 про те, що «висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах: №905/671/19 не існували на дату продажу акцій Позивачів, учасники продажу (заявник вимоги) не могли передбачити наявність таких висновків при обранні можливої правової поведінки. Виходячи з викладеного, визначення судом першої інстанції ринкової (справедливої) вартості акцій виходячи з висновки судів, висловлених пізніше за дату проведення продажу, свідчить про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення принципу правової визначеності», адже згідно римської доктрини Iudicis est ius dicere, non dare - судді належить застосовувати право, а не створювати його, отже, правовий висновок суду за жодних обставин не може підміняти собою норму права чи витлумачувати її до невпізнаваності.

З огляду на ключову відмінність від англосаксонської системи права, у романо-германській правовій сім`ї, до якої належить і Україна, домінує закон, а судове рішення, навіть касаційної інстанції, не складає прецеденту і, відповідно, не є джерелом права, правовий висновок ВС належить кваліфікувати як застосування норм закону, а не створення нових.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що у цій справі суд визначає не ринкову вартість акцій як таку, а суму справедливої компенсації, у значенні ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 321 ЦК, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, яку позивач мав би отримати за одну акцію в результаті примусового викупу його акцій відповідно до положень ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства".

Як встановлено судами, ринкова вартість акцій розрахована порівняльним методом, становить 4,45 грн, натомість позивач надав розрахунок вартості акцій, проведений майновим методом (методом балансової вартості чистих активів) - 10,3192 грн.

Варто наголосити, що у Методиці комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, вказано, що у багатьох випадках балансова вартість акцій вважається самою консервативною оцінкою, і в цьому випадку вона може застосовуватися для оцінювання нижньої межі вартості акцій. Автори методики також зазначають, що в Україні при оцінюванні акцій балансова вартість часто виступає на перший план, що пов`язано з відсутністю об`єктивної інформації для використання інших методів.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; консолідована фінансова звітність - фінансова звітність підприємства, яке здійснює контроль, та підприємств, які ним контролюються, як єдиної економічної одиниці.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності».

У розділі 1 вказаного положення визначено, що норми цього Національного положення (стандарту) застосовуються до фінансової звітності і консолідованої фінансової звітності юридичних осіб (далі - підприємства) усіх форм власності (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Терміни, що використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають такі значення: баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал; власний капітал - різниця між активами і зобов`язаннями підприємства.

У розд. 2 Національного положення встановлено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано учасниками справи, що з огляду на відомості річної фінансової звітності емітента за 2017 рік, власний капітал (чисті активи) товариства складали 23 928 348 000, 00 грн, що становить 10, 3192 грн із розрахунку на 1 акцію (23 928 348 000 грн/2 318 828 000 шт. акцій), а нерозподілений прибуток - 0,00 грн, що складає 6,4268 грн на 1 акцію.

При цьому визначення справедливої вартості 1 акції в розмірі 10,3192 грн. здійснено з урахуванням офіційної інформації з сайту Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", зокрема, щодо затвердження загальними зборами товариства у 2018 році та 2021 році порядок розподілу прибутків товариства:

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2017 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 0, 58219066 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 18.05.2018 № 2), строк виплати: з 23.07.2018 по 18.11.2018;

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2016 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 0, грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2017 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 2, 6 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2018 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 3, 44 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2021 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 6, 96 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно).

Отже, зважаючи на відомості вказаної річної фінансової звітності, у ній відображено активи, зобов`язання і власний капітал товариства, відповідно така є належним та допустимим доказом, на підставі якого можна визначити вартість чистих активів товариства.

Більше того, Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі №905/671/19, від 29.08.2024 у справі № 905/830/21 дійшов висновку про можливість визначення вартості однієї акції за балансовою вартістю чистих активів ПрАТ "АКХЗ" на підставі розрахунків, зроблених за формулою, викладеною у розділі 3.6. "Визначення вартості акцій за балансовим методом" Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18.

У зв`язку з чим, доводи апелянта відповідача-1, що «Позивачі не надали належні та допустимі докази на підтвердження обставин заниження ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК». При цьому, наданий Позивачами розрахунок на підставі формули вартості чистих активів є спірним та не може прийматися до уваги. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов передчасного висновку про доведеність обставин заниження ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК»; суд першої інстанції при винесенні рішення у справі не встановлював обставини ринкової вартості акції ПрАТ «ПІВНГЗК». Позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заниження ціни обов`язкового продажу акцій стосовно їх (справедливої) ринкової вартості. В свою чергу ПрАТ «ПІВНГЗК» надало: - звіт ТОВ «Оціночний стандарт» про ринкову вартість акції Товариства 4,45 грн. за акцію від 05.03.2018р.; - рецензію ВГО «Всеукраїнська спілка експертів-оцінювачів» на звіт про оцінку від 09.03.2018р. Зі змісту вказаних документів вбачається, що ціна обов`язкового продажу акцій ПрАТ «ПІВНГЗК» дорівнювала ринковій вартість акції Товариства. При цьому, Позивачами не надано доказів на спростування цих обставин. Суд першої інстанції вказане залишив поза увагою, не дослідив чи відповідає ціна обов`язкового продажу акцій їх ринковій вартості. У зв`язку з цим суд не взяв до уваги, ціна обов`язкового продажу акцій Товариства відповідає їх ринковій вартості» є необґрунтованими та відхиляються судом.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованих та доведених позивачем належними, допустимими та більш вірогідними доказами обставин щодо дійсного визначення вартості 1 акції за балансовою вартістю чистих активів емітента на рівні 10,3192 грн (23 928 348 000 грн/2 318 828 000 шт. акцій) за формулою, яка наведена у розд. 3.6. «Визначення вартості акцій за балансовим методом» Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зар. в Міністерстві юстиції 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 905/671/19.

Така визначена судом вартість 1 акції дорівнює справедливій вартості 1 акції у пакеті акцій 100% від статутного капіталу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та відповідає принципу справедливості, в сукупності з приписами ст. 41 Конституції України.

Таким чином, суд в контексті обставин саме даного спору, встановив, що ціна за 1 просту іменну акцію у розмірі 4,45 грн, яка затверджена наглядовою радою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та за якою відбувся примусовий викуп акцій, належних позивачам, - не є справедливою.

У зв`язку з наведеним, позивачі мають право на отримання справедливої компенсації за примусово вилучені акції в процедурі обов`язкового продажу акцій за 1 акцію у розмірі 5,8692 грн (10,3192 грн (справедлива вартість) 4,45 грн (вартість, за якою відбувся викуп)), що становить різницю між вартістю акцій, визначеною за майновим методом у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу) товариства, та вартістю акцій, яка розрахована суб`єктом оціночної діяльності порівняльним методом у складі пакету міноритарних акціонерів від статутного фонду (капіталу) товариства та за якою відбувся викуп в процедурі «сквіз-ауту».

З огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачів до відповідача-1 шляхом визнання за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» () та встановити її розмір на рівні 10 (десять) грн 3 192 коп із розрахунку на 1 акцію.

Крім того, щодо позовних вимог в частині стягнення подвійної справедливої ціни акцій суд першої інстанції дійшов висновку, що Директива ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ ЄС не може вважатись ані частиною національного законодавства, ані міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; вказана Директива не є актом цивільного законодавства, а відтак врегулювання відносин в цій справі в частині стягнення подвійної справедливої ціни не може бути здійснено на її підставі.

Натомість апелянти (позивачі) зазначають, що закон, яким вводилась норма щодо сквіз-ауту, був прийнятий сугубо в інтересах мажоритарного акціонера, що апріорі порушує принцип верховенства права, право власності, захищене Першим протоколом Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Тому міноритарний акціонер, який зазнав матеріальних та моральних втрат не тільки від мажоритарного акціонера, але й від Держави, має право на усі компенсуючі його втратам виплати: 1) за неправомірну втрату власності на підставі неякісного закону; 2) за втрату власності без його вільного волевиявлення та без отримання повного відшкодування; 3) за неефективне відновлення його порушених прав власності протягом тривалого часу. Стягнення санкції прямо передбачено п.27 Директиви щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 2004/25/ЄС, на виконання якої було імплементовано процедуру сквіз-ауту.

Необхідно зауважити, що стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України, встановлює Закон "Про міжнародні договори України", ст.19 якого передбачає, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, директиви є правовими актами ЄС, які ухвалюються відповідно до Договору про Європейський Союз і Договору про функціонування Європейського Союзу (консолідована версія 2010/С 83/01). У ст.288 цього Договору вказано, що директива є обов`язковою щодо результату, якого необхідно досягти, для кожної держави-члена, якій її адресовано, проте залишає національним органам влади вибір форми та засобів.

Директива не є актом (інструментом) прямої дії, її норми мають бути імплементовані в національне законодавство, причому форми та засоби такої імплементації можуть бути різними. І лише якщо держава-член очевидно не виконує свої обов`язки із імплементації директив, то норми директиви можуть мати ефект прямої дії.

Оскільки Україна не є державою-членом ЄС її обов`язки з імплементації положень acquis ЄС, зокрема, й директив ЄС, до національного законодавства визначені міжнародними договорами (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 914/2579/19, від 03.11.2023 у справі № 918/686/21, від 29.08.2024 у справі № 905/830/21).

21.03.2014 підписано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та ЄС, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Угода була ратифікована Законом від 16.09.2014 №1678-VII і є невід`ємною частиною українського законодавства.

Відповідно до ст.480 Угоди додатки і протоколи до цієї Угоди є її невід`ємною частиною.

Додатком XXXIV до гл.13 "Законодавство про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит" розд.V "Економічне і галузеве співробітництво" Угоди передбачено, що Україна зобов`язується поступово наблизити своє законодавство до законодавства ЄС про заснування та діяльність компаній, корпоративне управління, бухгалтерський облік та аудит у встановлені додатком терміни. У цьому додатку наведено й Директиву про поглинання. Відповідно до графіка, зазначеного у додатку, положення цієї Директиви повинні бути впроваджені протягом 4 років з дати набрання чинності цією Угодою. Таким чином, Україна відповідно до міжнародного договору взяла на себе зобов`язання з упровадження у своє законодавство положень Директиви про поглинання у строки, визначені в додатку XXXIV до Угоди.

Таким чином, Директива ЄС щодо пропозицій про поглинання не є частиною національного законодавства або ж міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а тому не є актом цивільного законодавства, відтак врегулювання відносин в цій справі в частині стягнення подвійної справедливої ціни не може бути здійснено на її підставі, а законодавством України не встановлена відповідальність у виді стягнення подвійної справедливої ціни акцій за неналежне виконання учасниками вимог Закону "Про акціонерні товариства" при здійсненні процедури сквіз-аут.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 погодився з розрахунком збитків, наведеним позивачем, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконання дій ТОВ "ДТЕК Пауер Трейд", передбачених ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства", а також зважаючи, що у даному випадку подвійний розмір вартості акцій товариства має також компенсаційний характер з огляду на встановлені порушення прав позивача та серйозність втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном.

Тобто у справі № 910/12591/18 було застосовано приписи закону, а не Директиви ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС.

Поряд з цим, відповідно до ч. 6 ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства" якщо заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, не виконали обов`язки, передбачені ст.65 або 65-1 цього Закону у разі придбання контрольного пакета акцій, ціною обов`язкового продажу акцій визначається найбільша з таких:

1) подвійна ціна найвищої ціни, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції товариства протягом періоду часу, що минув з дати набуття контрольного пакета акцій товариства, а також протягом 12 місяців, що передують цій даті;

2) подвійна ціна найвищої ціни, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, набули опосередковане право власності на акції цього товариства протягом періоду часу, що минув з дати набуття контрольного пакета акцій товариства, а також протягом 12 місяців, що передують цій даті, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;

3) подвійна ринкова вартість акцій товариства, визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до ст. 8 цього Закону станом на день, що передує дню набуття заявником вимоги контрольного пакета акцій.

Згідно ч. 7 ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства" якщо заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, не виконали обов`язки, передбачені ст.65-1 цього Закону у разі придбання значного контрольного пакета акцій, ціною обов`язкового продажу акцій визначається найбільша з наступних:

1) подвійна ціна найвищої ціни, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, придбавали акції товариства протягом періоду часу, що минув з дати набуття значного контрольного пакета акцій товариства, а також протягом 12 місяців, що передують цій даті;

2) подвійна ціна найвищої ціни, за якою заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним, набули опосередковане право власності на акції цього товариства протягом періоду часу, що минув з дати набуття значного контрольного пакета акцій товариства, а також протягом 12 місяців, що передують цій даті, за умови що вартість акцій товариства, які прямо або опосередковано належать такій юридичній особі, за даними її останньої річної фінансової звітності, становить не менше 90 відсотків загальної вартості активів такої юридичної особи;

3) подвійна ринкова вартість акцій товариства, визначена суб`єктом оціночної діяльності відповідно до ст. 8 цього Закону станом на день, що передує дню набуття заявником вимоги значного контрольного пакета акцій.

Стаття 65 Закону "Про акціонерні товариства" регулює придбання акцій приватного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій, ст. 65-1 - придбання акцій публічного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій або значного контрольного пакета акцій, а ст. 65-2 - обов`язковий продаж акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій.

Зазначені статті 65-1 та 65-2 та, зокрема, їх положення про подвійну ціну (вартість) включено до Закону "Про акціонерні товариства" на підставі Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" №1983-VIII.

У пояснювальній записці до Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" №1983-VIII зазначено, що у національному законодавстві на даний час повністю відсутнє врегулювання права на squeeze-out та sell-out, а також механізмів їх застосування. Необхідність імплементації вимоги щодо існування в законодавстві України права на squeeze-out та sell-out, передбаченого Директивою 2004/25/ЄС Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання, пов`язана, зокрема, з необхідністю виконання Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

Як показує аналіз структури володіння акціонерним капіталом більшість громадян України, зокрема найменш захищені верства населення (пенсіонери, діти війни, малозабезпечені, інваліди, тощо), які в процесі приватизації набули права власності на цінні папери різних акціонерних товариств, як правило, володіють дрібними пакетами акцій, які складають близько 0,0001 - 0,01 відсотків статутних капіталів товариств. Такі особи не мають можливості користуватись правами, які надають цінні папери, та зобов`язані нести збитки від володіння такими цінними паперами. Враховуючи викладене, норми законопроекту, які передбачають введення механізмів реалізації права на squeeze-out та sell-out дозволять вирішити вищезазначені проблемні питання. Так, власники дрібного пакету акцій отримають можливість продати належні їм цінні папери за ринковою вартістю, та позбавляться обов`язку нести витрати за послуги депозитарних установ.

Отже, процедури squeeze-out та sell-out направлені на захист міноритарного акціонера, якому пропонується продати належні йому акцій за справедливою ціною. Враховуючи викладене, застосування збалансованого підходу шляхом одночасного введення до вітчизняного законодавства squeeze-out та sell-out, яке передбачене Законопроектом, дозволить досягнути цілей регулювання, на які він спрямований, а саме захисту прав акціонерів, зокрема міноритарних.

В той же час, запропоновані законопроектом норми надають особі (особам, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків акцій товариства право, а не обов`язковість, здійснювати примусовий викуп акцій у інших акціонерів товариства. Тобто мажоритарний акціонер може не скористатися цим правом. У такому випадку, міноритарні акціонери матимуть можливість скористатись своїм правом на sell-out. Крім того, оскільки міжнародний досвід свідчить про можливість передбачення декількох порогових значень для застосування права обов`язкового викупу за справедливою ціною акцій міноритарних акціонерів, яке виникає за наслідками набуття контрольного пакету, доцільним є передбачення Законом України "Про акціонерні товариства" запровадження аналогічної до передбаченого статтею 65 при придбанні контрольного пакета акцій товариства обов`язковості здійснення зазначених дій також при набутті значного контрольного пакету (у розмірі 75 і більше відсотків простих акцій товариства) як додаткову проміжну ланку між розміром пакету, який надає право squeeze-out, який визначений у розмірі 95%, та існуючим у Законі "Про акціонерні товариства" правом міноритарного акціонера вимагати викупу у розмірі 50%.

В пояснювальній записці також вказано, що законопроєкт "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах", зокрема, передбачає викладення у новій редакції ст.65 Закону "Про акціонерні товариства" з метою удосконалення механізму придбання акцій приватного акціонерного товариства за наслідком придбаного контрольного пакета акцій; доповнення Закону "Про акціонерні товариства" новими статтями 65-1 "Придбання акцій публічного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій або значного контрольного пакету акцій", 65-2 "Обов`язковий продаж простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків простих акцій", 65-3 "Обов`язкове придбання особою (особами, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства акцій на вимогу акціонерів", 65-4 "Наслідки недотримання вимог щодо виконання обов`язків власником контрольного пакета акцій або значного контрольного пакету акцій або пакету акцій у розмірі 95 і більше відсотків акцій товариства" та 65-5 "Особливості придбання контрольного та домінуючого контрольного пакетів акцій в приватних акціонерних товариствах", тощо.

Разом з тим, пояснень щодо подвійного розміру справедливої ціни пояснювальна записка не містить, а тому доводи скаржників (позивачів) про неналежну якість закону є підставними.

В свою чергу, відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Можливість застосування аналогії закону передбачена і ч. 10 ст. 11 ГПК України, яка допускає в разі якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Застосування закону за аналогією допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону.

Такі висновки наведені в пунктах 43-45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду у постановах від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 та від 29.08.2024 у справі № 905/830/21, зважаючи на відсутність пояснень законодавця з приводу відповідного правового регулювання, щодо застосування санкції на рівні подвійного розміру справедливої вартості примусово вилучених акцій у спірних правовідносинах, за аналогією закону підлягає застосуванню положення частин 6, 7 ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", які регулюють подібні правовідносини, тобто є можливим застосування санкції, на якій наполягають позивачі.

Наведеним вище спростовуються твердження відповідача-1 про протилежне та доводиться помилковість висновків суду першої інстанції, побудованих на відповідній позиції.

З огляду на все вищевикладене, оскаржуване рішення належить змінити: позовні вимоги позивачів про визнання за ними права на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені акції Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та встановлення її розміру на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію задовольнити.

При цьому на користь позивача-4 також належить стягнути 23 447,00 грн - подвійний розмір компенсації (11 730,00 грн (2 000 акцій *5,8692 грн) - сума справедливої компенсації, яка складає різницю між балансовою вартістю 1 акції в сумі 10,3192 грн, та ціною викупу в 4,45 грн).

Крім того, апелянти позивачі у скарзі вказують на те, що:

- «Касаційний господарський суд Верховного Суду в своїй постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 зазначав: «колишній міноритарний акціонер, який буде розуміти, що під час проведення процедури примусового викупу акцій наглядовою радою не була визначена справедлива компенсація за викуплені в нього акції, у подальшому має вибір - звернутися до товариства та / або мажоритарного акціонера з позовом про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) за ст.1212 ЦК (п.112 Постанови)». В даному випадку факт прострочки грошового зобов`язання відсутній, оскільки немає конкретної дати сплатити коштів за примусово вилучені акції, натомість існує факт незаконного користування чужими грошовими коштами, за рахунок яких збагатилися Відповідачі. Так, остаточною постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19, і рішенням суду першої інстанції у цій справі встановлені факти безпідставного збагачення Відповідачів ще з квітня 2018 року за рахунок недоплати Позивачам, як міноритарним акціонерам ПрАТ «ПІВНГЗК», тому Позивачі мають право на нарахування відсотків за користування їхніми грошовими коштами»;

- «в постанові Верховного Суду у складі суддів Палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19: « 132. Верховний Суд вважає, що оскільки ознакою домінуючого контрольного пакету акцій є наявність повного контролю над товариством з боку мажоритарного акціонера (його афілійованих осіб чи осіб, що діють з ним спільно на підставі угоди), то позивач (колишній міноритарний акціонер) має право вибору щодо Відповідача, адже вигоду від викупу акцій у міноритарних акціонерів отримує насамперед товариство, у якого суттєво знижуються витрати, а також мажоритарний акціонер, який отримує повний контроль над товариством. Верховний Суд також звертає увагу, що мажоритарний акціонер може не бути покупцем акцій у процедурі сквіз-аут… Однозначно, такий вид деліктних відносин між Позивачами та Відповідачем - гр. ОСОБА_5 не виник із земельних, трудових, сімейних, житлових та інших цивільних відносин, а внаслідок корпоративних відносин, тому у відповідності до ст.19 ЦПК України та ст.20 ГПК України, спір щодо доплати за примусово вилучені акції по значно заниженій ціні має відноситися до юрисдикції господарських судів».

Так, у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 Корпоративна палата зазначила таке:

"112. Колишній міноритарний акціонер, який буде розуміти, що під час проведення процедури примусового викупу акцій наглядовою радою не була визначена справедлива компенсація за викуплені в нього акції, у подальшому має вибір - звернутися до товариства та/або мажоритарного акціонера з позовом про стягнення збитків або про стягнення набутого без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення за рахунок недоплати міноритарному акціонеру) за ст.1212 ЦК.

135. Чинне законодавство України дозволяє виступати покупцем акцій у процедурі сквіз-аут не лише особі, яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій, але й її афілійованим особам або уповноваженим особам, які не є афілійованими, а діють на підставі угоди. Такі особи, як правило, є міноритарними акціонерами (у справі, що переглядається, компанія Barlenco Ltd (покупець) до набуття пакету акцій в процедурі сквіз-аут володіла 0,28196% акцій ПрАТ "АКХЗ", ПрАТ "Фірма верхнього одягу "Фея" володіло 0,118424%).

136. Тому відсутні підстави вважати, що саме покупець, який просто формально діяв у правовідносинах від імені групи пов`язаних/афілійованих осіб, отримав вигоду від набуття акцій за заниженою ціною. Акціонерне товариство, яке діяло під домінуючим контролем мажоритарного акціонера, покупець та афілійовані з ним особи становлять по суті єдину економічну групу, їх інтереси збігаються.

137. Більше того, оскільки законодавство передбачає можливість викупу акцій у процедурі сквіз-аут мажоритарним акціонером разом із групою міноритарних акціонерів (афілійованих з ним осіб чи таких, що діють на підставі угоди), то така можливість створює потенційне підґрунтя для зловживань. Адже покупцем акцій може виступити номінальна особа, яка не має значних активів, чи "технічна" юридична особа (спеціально створена чи придбана для участі у процедурі), які потім будуть ліквідовані чи не матимуть достатніх активів для того, щоб відповідати за зобов`язаннями.

138. Верховний Суд вважає, що обмеження міноритарного акціонера у праві звертатися з позовом про визначення суми компенсації виключно до покупця акцій істотно обмежить можливості захисту ним своїх прав.

143. Підняття корпоративної завіси щодо емітента та акціонерів разом з їх афілійованими особами та особами, які діяли спільно відповідно до укладеної угоди (підхід до них як до єдиної особи, нехтування самостійною правосуб`єктністю), дозволить суду запобігти можливим зловживанням правом щодо міноритарних акціонерів, захистити їх як слабку сторону у відносинах з емітентом та мажоритарним акціонером.

144. Відповідно до практики ЄСПЛ підняття корпоративної завіси може відбуватися у випадках, коли учасник володіє значним пакетом акцій, який дозволяє йому одноосібно формувати волю юридичної особи, коли акціонер є активним, впливає на справи компанії, бере участь в оперативному управлінні (на відміну від акціонера, який не бере участі в управлінні компанією і лише очікує на дивіденди). Тобто в усіх тих випадках, коли компанія та акціонер нерозривно пов`язані між собою (ідентифікуються як одне ціле) і було б їх штучним відокремлення (з урахуванням відмінностей в обставинах справи див. рішення ЄСПЛ у справі "Альберт і інші проти Угорщини" (ALBERT AND OTHERS v. HUNGARY від 07.07.2020, пункти 138-157, заява №5294/14), у справі "Лекіч проти Словенії" (LEKIC v. SLOVENIA від 11.12.2018, заява №36480/07).

145. Отже, Верховний Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що позовні вимоги мають бути адресовані саме покупцю, тобто компанії Barlenco Ltd. Верховний Суд вважає, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина "підняття корпоративної завіси". Схожі за змістом висновки містяться у пунктах 5.22-5.23 постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/12591/18 та у постанові від 29.04.2022 у справі №905/830/21.

146. Відтак у цій справі позивач звернувся з позовом до ПрАТ "АКХЗ" - емітента акцій, яке Верховний Суд вважає належним відповідачем, адже, як стверджує позивач, саме завдяки неправомірним діям наглядової ради цього товариства була затверджена занижена (несправедлива) оцінка акцій, позивач просить скасувати рішення наглядової ради і визначити суму справедливої компенсації".

Колегія суддів також враховує, що за загальним правилом чинне законодавство України встановлює принцип самостійної відповідальності учасника юридичної особи (власника корпоративних прав за своїми зобов`язаннями).

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство не відповідає за зобов`язаннями акціонерів. У разі вчинення акціонерами протиправних дій до товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їхні права, крім випадків, визначених законом.

Водночас, за останні роки Верховний Суд неодноразово формулював правові висновки, у яких визначав умови, коли юридична самостійність юридичної особи може бути проігнорована. Верховний Суд застосував у своїх рішеннях доктрину "підняття корпоративної завіси".

Механізм підняття корпоративної вуалі є виключенням із загальноприйнятного принципу відокремленості юридичної особи з метою додержання справедливості та балансу інтересів усіх учасників цивільного обороту. Він полягає у відступі від принципів відокремленості та обмеженої відповідальності.

Українські суди широко використовують доктрину підняття корпоративної завіси у справах, де особа використовує складні корпоративні структури для уникнення відповідальності, де особа та її учасник по суті становлять єдине ціле, їх інтереси неможливо розмежувати, або з метою досягнення справедливого результату (застосування загальних засад цивільного права, передбачених ст. 3 та ст. 13 ЦК України - розумності, справедливості, заборони зловживання правом). Підняття корпоративної завіси означає, що майно, права та обов`язки, що належать певній юридичній особі, розглядаються як майно, права та обов`язки іншої особи, найчастіше її учасників, керівників або інших компаній групи. Особливістю цієї доктрини є відсутність виключного переліку випадків або умов, за яких правосуб`єктність юридичної особи може не братися до уваги. Суд не визнає правосуб`єктність юридичної особи лише у конкретному спорі, і лише у певних правовідносинах, оскільки це потрібно для досягнення справедливого та розумного вирішення спору, при цьому сама юридична особа не припиняє своє існування. Підставами для застосування доктрини підняття корпоративної завіси може бути зловживання корпоративною структурою для уникнення виконання своїх зобов`язань, зокрема, й щодо відшкодування завданої шкоди, фактичне управління активами групи компаній як власними (див. пункти 147, 153, 155 постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №910/268/23).

Натомість апелянт відповідач-1 посилається на те, що 01 січня 2023 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про акціонерні товариства». У відповідності до ч. 21 ст. 95 вказаної редакції Закону акціонери, які вважають, що ціна обов`язкового продажу не відповідає вимогам, встановленим частинами п`ятою - сьомою цієї статті, мають право звернутися до суду з позовом про стягнення із заявника вимоги компенсації належної вартості акцій, придбаних у них відповідно до такої вимоги. Таким чином, законодавець чітко передбачив, що вимога про стягнення компенсації може бути заявлена виключно до заявника публічної безвідкличної вимоги.

Так, у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 зазначено, що до норм матеріального права належать норми, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності. Тоді як до процесуальних, процедурних норм належать норми, які визначають порядок притягнення особи до відповідальності.

При визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів враховує відмінності в обставинах справи №910/12930/18 та справи, що переглядається, проте спільним для них є те, що законодавство, яке регулює відповідні правовідносини в обох справах, є динамічними та зазнавало істотних змін, що дозволяє врахувати відповідні висновки зі справи № 910/12930/18 при перегляді цієї справи.

Спірні відносини мали місце у 2018 році (позивачі звернулися з позовом у 2022 році), тобто до набрання чинності новою редакцією Закону "Про акціонерні товариства" від 27.07.2022 №2465-IX, коло відповідачів у справі: ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та ОСОБА_5 .

Разом з тим, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-2 закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Рішення про закриття провадження до співвідповідача відповідач-1 не оскаржує, зокрема й в частині мотивів такого закриття.

Доводи скаржника відповідача-1 про те, що «чинне законодавство України не передбачає правил «підняття корпоративної завіси» щодо вимог про стягнення коштів, збережених без достатніх правових підстав («кондикція»)» є необґрунтованими, оскільки скаржник не наводить норми права, які б обмежували застосовування цієї доктрини у кондикційних відносинах, тобто не спростовує висновок, викладений у постанові Корпоративної палати (зокрема, у п. 112).

Отже, застосування доктрини підняття корпоративної завіси є обґрунтованим, оскільки відповідач, незалежно від наявності чи відсутності у Компанії "BARLENCO LTD" статусу "технічної" особи, фактично з нею становлять єдину економічну групу, їх інтереси збігаються. Особливістю діяльності групи компаній є те, що один учасник цієї групи може діяти в інтересах інших учасників, а тому неможливо визначити, хто саме отримав вигоду від процедури примусового продажу акцій за заниженою ціною. Вигодонабувачем у такому випадку може бути будь-яка юридична особа, а відтак, кінцевим вигодонабувачем є кінцевий бенефіціарний власник, що вбачається навіть із визначення самого поняття "бенефіціар" (від фр. benefice - прибуток, користь) - це особа, яка одержує вигоди.

Також, застосування доктрини є виправданим, оскільки переслідує мету досягнення справедливого результату, зокрема, полегшити виконання судового рішення за умови повного або часткового задоволення позовних вимог.

Натомість визначення у ст. 95 Закону "Про акціонерні товариства" відповідачем заявника вимоги не нівелює висновків Верховного Суду щодо необхідності застосування механізму підняття корпоративної завіси, який є виключенням із загальноприйнятного принципу відокремленості юридичної особи.

З подібними висновками погодився Верховний Суд у постанові від 29.08.2024 у справі № 905/830/21, не знайшовши підстав для відступу від висновків, викладених у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19, зокрема, шляхом їх уточнення.

В свою чергу, Корпоративна палата у постанові від 15.06.2022 у справі № 905/671/19 зазначила:

"145. Отже, Верховний Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що позовні вимоги мають бути адресовані саме покупцю, тобто компанії Barlenco Ltd. Верховний Суд вважає, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина "підняття корпоративної завіси". Схожі за змістом висновки містяться у пунктах 5.22-5.23 постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі 910/12591/18 та у постанові від 29.04.2022 у справі №905/830/21".

Таким чином, Корпоративна палата зробила висновок, що позовні вимоги міноритарного акціонера про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди у справах щодо процедури сквіз-аут можуть бути адресовані, зокрема, до кінцевого бенефіціарного власника, оскільки у таких правовідносинах підлягає застосуванню доктрина "підняття корпоративної завіси".

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.

Кінцевим бенефіціарним власником є:

- для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);

- для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);

- для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.

Чинне законодавство не містить норм загального характеру, які б регулювали "підняття корпоративної завіси" між учасником та юридичною особою (частково такі положення включені у спеціальне законодавство - Закон "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Кодекс України з процедур банкрутства). Отже, для визначення випадків, коли судом може застосовуватися ця доктрина необхідно звернутися до доктринальних джерел та судової практики.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц; постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/4210/20 та від 10.01.2024 у справі №910/268/23 у якості підстав для підняття судом корпоративної завіси найчастіше називають такі випадки:

1) якщо юридична особа та учасник становлять єдине ціле (майно, діяльність, інтереси компанії та учасника настільки спільно пов`язані, переплетені між собою, становлять єдине ціле, що неможливо або немає сенсу юридично розмежовувати їх);

2) використання учасником юридичної особи як фасаду, схеми, оболонки (юридична особа не має самостійного бізнесу, органи управління створені лише номінально, фактично вона керується учасником, створена виключно для уникнення відповідальності перед кредиторами або легального обходу приписів закону);

3) якщо юридична особа фактично діяла як агент або володіла майном в інтересах учасника (коли компанія діє як агент чи номінальний власник майна учасника, суто в його інтересах як принципала чи бенефіціарного власника);

4) в інтересах справедливості (усі інші випадки, коли визнання за компанією самостійної правосуб`єктності призводить до очевидно несправедливого результату).

Як вже було зазначено, у цій справі застосування доктрини підняття корпоративної завіси є обґрунтованим, оскільки відповідач та кінцевий бенефіціарний власник фактично становлять єдину економічну групу, їх інтереси збігаються. Також застосування доктрини є виправданим, оскільки переслідує мету досягнення справедливого результату, зокрема, полегшити виконання судового рішення за умови повного або часткового задоволення позовних вимог.

Тобто є обґрунтованими доводи скаржників позивачів про те, що спір, в якому "піднімають корпоративну вуаль" у відповідності до ст. 19 ЦПК України та ст. 20 ГПК України має відноситися до юрисдикції господарських судів.

За змістом статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд "встановлений законом" має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У п. 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Розмежовуючи юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо розгляду цивільних спорів та інших справ, визначених Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), з юрисдикцією та повноваженнями господарських судів, слід звернути увагу на таке.

Частина 1 ст. 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У свою чергу, юрисдикція та повноваження господарських судів, порядок здійснення судочинства у господарських судах визначаються ГПК України (ст.1 Кодексу).

Ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського та цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, яка передбачає вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що встановлює вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначений у ст. 20 ГПК України.

Згідно з пунктами 3-5 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п.3); справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п.4); справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах (п.5).

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п.63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п.6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п.82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п.50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п.94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (п.19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п.24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (п.5.6), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п.44).

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо необхідності пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_5 (кінцевого бенефіціарного власника) в суд цивільної юрисдикції та, як наслідок, закриття провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач-4 визначив стягнення дивідендів за 2017-2021р.р. як збитки, нанесені спільними діями відповідачів; наявні всі чотири складові цивільної відповідальності (шкода, неправомірна діяльність, причинно-наслідковий зв`язок, вина).

Так, позивачі у позовній заяві у якості норм матеріального права в обґрунтування позовних вимог посилаються в тому числі на ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини набуття майна або його збереження особою за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Положення глави 83 вказаного Кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Заявляючи вимоги про стягненні інфляційних втрат, нарахованих на різницю між фактично сплаченою сумою колишнім акціонерам та справедливої компенсації за примусовий викуп акцій, позивачі посилаються на те, що означені нарахування входять до складу грошового зобов`язання з виплати справедливої вартості за примусово вилучені акції, яка через недобросовісні та протиправні спільні дії відповідачів не була виплачена, відтак відповідно до розрахунку нарахування інфляційних втрат здійснюється позивачами, зокрема ОСОБА_4 , починаючи з 05.04.2018, тобто з моменту списання у позивачів примусово викуплених акцій (момент завдання позивачам такої шкоди).

Однак господарський суд розглянувши дані вимоги дійшов висновку, що вказаний спір стосується визнання права позивачів на справедливу компенсацію та стягнення коштів на відшкодування шкоди внаслідок заниження ціни акцій у процедурі сквіз-аут та не пов`язаний з поверненням цих акцій з метою участі в управлінні та діяльності цієї товариства, тобто направлений на захист майнових прав позивачів, а не корпоративних, у зв`язку з чим підстави для нарахування і стягнення дивідендів, нарахованих на відповідну різницю, між справедливою компенсацією за 1 акцію, визначена судом - 10,3192 грн та ціною викупу - 4,45 грн, з урахуванням належної позивачам на дату викупу кількості акцій - відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивачів в цій частині є необґрунтованими. Крім того, у зв`язку з наведеним, відсутні і обумовлені ст. 625 Цивільного кодексу України правові підстави для застосування відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування інфляційних втрат на обраховану позивачами суми дивідендів

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону "Про акціонерні товариства" дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі прийняття загальними зборами рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абз.1 цієї частини, виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами (абзаци 1-3 ч. 2 ст. 30 Закону "Про акціонерні товариства").

У разі невиплати дивідендів у строк, визначений абзацами 1 та 2 цієї частини, або у строк, установлений загальними зборами відповідно до абз. 3 цієї частини для виплати дивідендів, за умови, що він менший за строк, передбачений абзацами 1 та 2 цієї частини, в акціонера виникає право звернення до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса на документах, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку згідно з переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України (абз. 4 ч. 2 ст. 30 Закону "Про акціонерні товариства").

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону "Про акціонерні товариства" для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради, передбаченим першим реченням цієї частини, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття такого рішення наглядовою радою. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, складається протягом одного місяця після закінчення звітного року.

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 та від 14.11.2018 у справі №910/18299/16, проаналізувавши положення Закону "Про акціонерні товариства", дійшов висновку, що право на виплату дивідендів виникає у акціонера тільки у разі перебування його у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів.

Як встановлено судом, 05.04.2018 з рахунку у цінних паперах позивачів були списані акції товариства відповідно до публічної безвідкличної вимоги Компанії «Барленко ЛТД» (Barlenco LTD) від 15.03.2018 про придбання акцій в усіх власників акцій товариства, а в подальшому, позивачами з рахунку ескроу вони отримали грошові кошти за акції, виходячи з ціни 1 акції у розмірі 4,45 грн, затвердженої наглядовою радою товариства, а саме: позивачем-1 - 89 000,00 грн, позивачем-2 - 226 950,00 грн, позивачем-3 - 15 130,00 грн, позивачем-4 - 8 900,00 грн.

Разом з тим, посилаючись на офіційну інформацію з сайту Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", позивачі вказували, що загальними зборами товариства у 2018 році та 2021 році затверджувався порядок розподілу прибутків товариства:

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2017 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 0,58219066 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 18.05.2018 № 2), строк виплати: з 23.07.2018 по 18.11.2018;

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2016 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 0, грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2017 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 2,6 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2018 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 3,44 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно);

- отриманий товариством прибуток (в частині) за 2021 рік направлено на виплату акціонерам дивідендів із розрахунку - 6,96 грн на 1 акцію (протокол загальних зборів акціонерів від 13.09.2021 № 3), строк виплати: з 29.09.2021 по 13.03.2022 (включно).

Отже, визначення порядку розподілу прибутків товариства та переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, строку їх виплати відбулося вже після відчуження акцій позивачів.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що позивачі в позовній заяві заявляли вимогу про стягнення дивідендів саме як збитків, посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вони застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (ч. 1 ст. 1214 ЦК України).

Однак, господарським судом цьому не було надано належну правову оцінку, в результаті чого дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до принципу диспозитивності господарського судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Відповідачами не спростовано наявності підстав для стягнення дивідендів як безпідставно набутого майна (ст. 1212 ЦК України).

Як вже було зазначено, загальними зборами єдиного акціонера ПрАТ «ПІВНГЗК» - Компанії Метінвест Б.В. направлявся нерозподілений прибуток Товариства на виплату дивідендів за той час, коли Позивачі ще були акціонерами ПрАТ «ПІВНГЗК», тому з врахуванням принципу рівності акціонерів товариства, передбаченого ст.25 Закону України «Про акціонерні товариства», вони мають таке ж право як і Компанія Метінвест Б.В. на отримання дивідендів.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства» кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на отримання дивідендів.

Судом враховується, що Позивачі перестали бути акціонерами ПрАТ «ПІВНГЗК» не за своєю волею; процедура сквіз-ауту була проведена з порушеннями ст. 8 Закону України «Про акціонері товариства», ч. 2 та ч. 3 р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1983-VIII: міноритарним акціонерам не надали можливість скористатись правом sell-out; Позивачі так і не знають, яка була ціна придбання Компанією Метінвест Б.В. пакету акцій ПрАТ «ПІВНГЗК», в тому числі через приховування вказаної інформації відповідачем-1 та не надання її на вимогу суду без поважних підстав; Компанія Метінвест Б.В. не надсилала повідомлення про придбання акцій ПрАТ «ПІВНГЗК»; ціна обов`язкового продажу акцій була визначена не правильно.

Відтак, виходячи з положень ст. 1214 ЦК України, Позивачі мають право на відшкодування неотриманих ними доходів у вигляді суми дивідендів проіндексованих з поправкою на інфляцію.

Як вже було зазначено, позивачем-4 до стягнення з відповідачів заявлено 32 668,12 грн збитків.

Розрахунок суми доданий до позовної заяви, перевірений судом, арифметичних чи методологічних посилок при його здійсненні не встановлено.

Зважаючи на викладене, а також на відсутність контррозрахунку, вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом стягнення означеної вище суми солідарно з відповідачів, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами суд першої інстанції керувався наступним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані приписи закону поширюються на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на зобов`язання щодо виплати вартості акцій у процедурі обов`язкового продажу (процедура сквіз-аут).

Разом з тим, для сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних недостатньо лише факту виникнення грошового зобов`язання. Така норма застосовується лише у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Господарський суд зазначив, що «у цьому випадку існує два окремих грошових зобов`язання: грошове зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до ст. 65-2 ЗУ «Про акціонерні товариства» та п. 2 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 № 1983-VIII (обставини недотримання строків сплати ціни відповідно до публічної безвідкличної вимоги у порядку, встановленому законом, судом не встановлено) та окреме грошове зобов`язання - справедлива компенсація вартості акцій, що встановлена цим рішенням. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/10507/21.

При цьому справедлива компенсація вартості акцій - не є новою ціною акцій та може розглядатись лише як визначена судом сума компенсації, яка відновлює на принципах справедливості майновий стан позивача.

Приймаючи до уваги те, що зобов`язання відповідача-1 щодо сплати справедливої компенсації вартості акцій фактично виникло з цього рішення, нарахування інфляційних втрат з моменту здійснення примусового викупу акцій (за період з 05.04.2018 по 08.11.2022) є безпідставним».

Натомість апелянти позивачі стверджують про те, що:

- «у конструкції ЦК України ст. 625 ЦК України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. За правовою природою стягнуті кошти у справі №904/4587/22 - це ціна товару (акцій) за правочином їх відчуження в процедурі сквіз-ауту. Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання з оплати на користь Позивачів справедливої вартості акцій є грошовим, у випадку його прострочення Позивачі відповідно до положень ст. 625 ЦК України мають право нарахувати інфляційні втрати за весь період прострочення вказаного обов`язку і відсотки за користування чужими грошовими коштами та звернутися за їх стягненням до суду»;

В той же час, апелянт відповідач-1 вважає, що:

- «судом першої інстанції визнано право Позивачів на отримання справедливої вартості компенсації за примусово вилучені акцій з 05.04.2018 р. однак зазначений висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки у правовідносинах з обов`язкового продажу акцій існують два окремих грошових зобов`язання: грошове зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VII та окреме грошове зобов`язання з компенсації вартості акцій. Тотожна правова позиція міститься в Рішенні Господарського суду міста Києва від 23.03.2023р. у справі №910/7767/22, в Постанові Верховного Суду від 07.06.2022р. у справі № 910/10507/21. Таким чином, грошове зобов`язання з компенсації вартості викупу акції виникає на підставі відповідного рішення суду про визнання права на отримання компенсації, стягнення збитків чи стягнення доплати за акції. Необхідно підкреслити, що станом на момент прийняття рішення у справі № 904/4587/22 були відсутні рішення судів про визнання права на отримання компенсація, стягнення збитків чи стягнення доплати за акції ПрАТ «ПІВНГЗК» у відношенні міноритарних акціонерів, зокрема щодо Позивачів. Таким чином, з урахуванням правової природи вимог Позивачів про визнання права на отримання справедливої вартості компенсації за примусово вилучені акції, такі вимоги не можуть визнаватися з дати у віддаленому минулому, у даному випадку з 05.04.2018 р.»

- «Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення визнав право Позивачів на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені акції. Така позиція суду першої інстанції обґрунтована обранням Позивачами ефективного способу захисту порушеного права в контексті спірних правовідносин в призмі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Приймаючи в цій частині рішення суд першої інстанції, серед іншого, залишив поза увагою аргументи ПрАТ «ПІВНГЗК» про відсутність підстав для визнання прав на компенсацію з 05.04.2018 р. виходячи з наявності у спірних правовідносинах з обов`язкового продажу акцій двох окремих грошових зобов`язання: - грошового зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VII; - окремого грошового зобов`язання з компенсації вартості акцій. При цьому, суд першої інстанції фактично погодився з такою позицію ПрАТ «ПІВНГЗК», зазначивши в оскаржуваному рішенні, що справедлива компенсація вартості акцій - не є новою ціною акцій та може розглядатись лише як визначена судом компенсації, яка відновлює на принципах справедливості майновий стан позивача. Також, судом було зазначено, що зобов`язання відповідача-1 щодо сплати справедливої компенсації вартості акцій фактично виникло з цього рішення, а відповідно нарахування інфляційних втрат з моменту здійснення примусового викупу акцій (за період з 05.04.2018 по 08.11.2022) є безпідставним. Однак, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не лише не надав оцінки доводам ПрАТ «ПІВНГЗК» в частині відсутності підстав для визнання права Позивачів на отримання з 05.04.2018 р. справедливої вартості (компенсації) акцій, а в подальшому фактично погодившись з доводами Відповідача-1, виклав у резолютивній частині рішення висновки, які протирічать мотивувальний частині рішення та встановленим судом обставинам справи».

Щодо цього апеляційним судом враховується, що відповідно до висновку, викладеного у постанові від 07.06.2022 у справі №910/10507/21: "Верховний Суд виходить з того, що у даному випадку існує два окремих грошових зобов`язання: грошове зобов`язання, що існувало в процедур сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерне товариство" (обставини недотримання строків сплати ціни відповідно до публічної безвідкличної вимоги у порядку, встановленому законом, не доведені) та окреме грошове зобов`язання...компенсація".

У справі №910/10507/21 Публічне акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Синергія-7" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Пауер Трейд" та Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про стягнення 91 875,62 грн, з яких: 26717,73 грн - 3 % річних та 65 157,89 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги у зазначеній справі обґрунтовані тим, що в результаті проведення процедури обов`язкового продажу акцій Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", позивача позбавлено права власності на такі акції за ціною, що не відповідала їх дійсній вартості, так як ціна придбання та обов`язкового продажу акцій визначені відповідачами з порушенням вимог, визначених статтями 8, 65-1, 65-2 Закону "Про акціонері товариства", а отримані позивачем з рахунку умовного зберігання (ескроу) грошові кошти (з розрахунку 488,14 грн за одну акцію - примітка суду) не забезпечили повну компенсацію дійсної ринкової вартості проданих в обов`язковому порядку акцій, тому відповідачі повинні сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Розмір суми боргу позивач визначає, виходячи з ціни, що визначена сторонами ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 у справі №910/2483/18 про затвердження мирової угоди. Період прострочення позивач визначає з 01.06.2018 по 01.06.2021.

У п. 29 постанови від 07.06.2022 у справі №910/10507/21 зазначено: "Верховний Суд виходить з того, що у даному випадку існує два окремих грошових зобов`язання: грошове зобов`язання, що існувало в процедурі сквіз-аут відповідно до статті 65-2 Закону України "Про акціонерне товариство" (обставини недотримання строків сплати ціни відповідно до публічної безвідкличної вимоги у порядку, встановленому законом, не доведені) та окреме грошове зобов`язання, що виникло на підставі мирової угоди, як компенсація вартості акцій (3% та інфляційні втрати у такому разі нараховується, лише якщо прострочені строки, передбачені цією угодою. У даному випадку такі обставини також не встановлені). Умовами укладеної між сторонами мирової угоди не встановлено розміру грошового зобов`язання в процедурі сквіз-аут, а лише обумовлена виплата відповідачами справедливої компенсації позивачу з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок та закриття провадження у справі до вирішення спору по суті".

Отже, наведена скаржником відповідачем-1 постанова Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №910/10507/21, яка покладена в основу мотивування господарським судом відмови у задоволенні відповідних вимог, прийнята за інших фактичних обставин, що відрізняються від цієї справи, зокрема, у ній вирішувалось питання щодо нарахування 3% річних та інфляційних на суму компенсації вартості акцій, що були придбані за публічною вимогою в порядку обов`язкового продажу, передбаченого ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства", якщо сума компенсації була визначена на підставі взаємних поступок шляхом укладання мирової угоди до винесення остаточного рішення по суті спору.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено в ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна….У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

В ст. 536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою проценти (відсотки) є винагородою за користування чужими грошовими коштами. Це випливає з економічної суті процентів (ч. 1 ст. 536 ЦК України), яка є абсолютно однаковою та не змінюється від того, що було підставою виникнення грошового зобов`язання - договір чи позадоговірне зобов`язання, оскільки такі відсотки є лише платою за користування чужими грошовими коштами.

Загальна норма ст. 536 ЦК України застосовується до усіх договірних (ст.ст. 692, 693, 694 ЦК України) та позадоговірних (ст. 1214 ЦК України) зобов`язань.

Правову природу відсотків за користування чужими грошовими коштами необхідно розглядати через економічну сутність грошей - приносити прибуток, а це в свою чергу не дозволяє визначити цю плату як санкцію у вигляді додаткового обтяження для боржника, що притаманно для цивільно-правової відповідальності.

Крім того, для сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами достатньо факту притримання боржником на свою користь грошей кредитора. У такий спосіб тут встановлюється презумпція: якщо особа користується чужими грошовими коштами, то вона зобов`язана сплатити за це.

Розмір процентів за користування чужими коштами визначений в ст. 1048 ЦК України, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Натомість, згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Як зазначено в р. 6 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», проценти річних, про які йдеться у ч.2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис ч. 2 ст. 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

В свою чергу, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Апеляційний суд звертає увагу, що Позивач-4 просив стягнути інфляційні втрати та відсотки за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 1214 ЦК України, однак суд першої інстанції обмежився в цій частині вимог лише застосуванням виключно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, фактично не розглянувши вимогу позивача-4, який просив стягнути збитки у розмірі 12 975,08 грн та 7 106,15 грн відповідно, що становлять собою інфляційні втрати та розмір процентів за користування чужими грошовими коштами нараховані за період з 05.04.2018 по 08.11.2022.

В даному випадку факт прострочки грошового зобов`язання відсутній, оскільки немає конкретної дати сплатити коштів за примусово вилучені акції, натомість існує факт незаконного користування чужими грошовими коштами, за рахунок яких збагатилися Відповідачі.

Позивачами доведені обставини безпідставного збагачення Відповідачів ще з квітня 2018 року за рахунок недоплати Позивачам, як міноритарним акціонерам ПрАТ «ПІВНГЗК», тому Позивачі мають право на нарахування відсотків за користування їхніми грошовими коштами.

В свою чергу, відповідачами також не доведено відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 1214 ЦК України, зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини справи.

Так, розрахунок заявлених сум доданий до позовної заяви, перевірений судом, арифметичних чи методологічних посилок при його здійсненні не встановлено.

При цьому враховується, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом.

Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).

І хоча в справі № 910/3831/22 спір виник у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави, а в справі № 904/4587/22 спір виник в зв`язку з тим, що акціонери, зазначені в Публічній безвідкличній вимозі як власники домінуючого пакета своїми спільними діями заподіяли шкоду Позивачам як міноритарним акціонерам, і це заподіяння шкоди призвело до безпідставного набуття гр. ОСОБА_5 «майнових вигод», тобто ст. 1212 ЦК України застосована у даних правовідносинах у взаємному зв`язку із корпоративними, зобов`язальними, деліктними відносинами, тому на підставі ст. 541, ст. 1190 ЦК України виникає солідарна відповідальність відповідачів, що зумовлює можливість застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 до справи № 904/4587/22.

Зважаючи на викладене, а також на відсутність контррозрахунку, вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, шляхом стягнення означених вище сум солідарно з відповідачів, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів зауважує, що принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).

Оскільки доводи, викладені скаржниками позивачами в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване судове рішення ухвалено судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, наявні підстави для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, про що зазначити у резолютивній частині. Натомість апеляційну скаргу відповідача-1 належить залишити без задоволення, а в решті оскаржуване рішення - без змін.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

А у відповідності до. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги та вирішення справи, зважаючи на причини виникнення спору, судові витрати позивачів зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги слід покласти на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

А з урахуванням того, що відповідач-4 звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 та п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за його позовними вимогами немайнового та майнового характеру та за апеляційну скаргу в загальному розмірі 10 916,40 грн підлягає стягненню з відповідачів в дохід Державного бюджету України, по 5 458,20 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 236, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі №904/4587/22 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину в такій редакції:

«Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 20 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 51 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп із розрахунку на 1 акцію.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 3 400 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію.

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) право на отримання з 05.04.2018 справедливої вартості (компенсації) за примусово вилучені 2 000 штук акцій Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) та встановити її розмір на рівні подвійного розміру від 10 (десять) грн 3 192 коп. із розрахунку на 1 акцію.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) суму справедливої компенсації за придбані в процедурі сквіз-ауту прості іменні акції емітента - Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» у кількості 2 000 шт. в розмірі 23 477,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 12 975,08 грн, збитки в розмірі 32 668,12 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 7 106,15 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) 1 240,50 грн судового збору за подачу позову та 1 488,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (, 50079, Дніпропетровська обл., м Кривий Ріг, Тернівський район) в дохід державного бюджету України 5 458,20 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) в дохід державного бюджету України 5 458,20 грн судового збору».

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/4587/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.11.2024

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко