ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
04 листопада 2024 року Справа № 918/195/24(918/89/23)
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.
секретар судового засідання Юзефович Д.О.
за участю представників сторін:
від відповідача: Дробот Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" про ухвалення додаткового рішення до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 24.07.2024 суддею Романюком Р.В. у м. Рівне (повний текст рішення складено 29.07.2024) у справі № 918/195/24(918/89/23)
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія"
до Приватного нотаріуса Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук Ольги Володимирівни
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4
про визнання недійсним статуту та визнання недійсним рішення про затвердження статуту
(в межах справи № 918/195/24 про банкрутство СТОВ "Дубенська аграрна компанія")
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 24.07.024 у справі № 918/195/24(918/89/23) - без змін.
До апеляційного господарського суду звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" про ухвалення додаткового рішення до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 918/195/24(918/89/23) до розгляду із заявою про ухвалення додаткового рішення до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у даній справі, відповідно до якої товариство просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь заявника 30 110,00 грн судових витрат.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 прийнято заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат до розгляду; заяву постановлено розглянути в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявника 30 110,00 грн судових витрат.
Представник апелянта в судове засідання із розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не з`явився, заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу чи будь-яких заперечень до суду не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши заяву СТОВ "Дубенська аграрна компанія" про ухвалення додаткового рішення до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 918/195/24(918/89/23), суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
За змістом пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Метою впровадження принципу є відшкодування судових витрат є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Нормою ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст.126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін .
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
В силу ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Судом констатується, що у відзиві на апеляційну скаргу заявник зазначав про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 50 000,00 грн.
На підтвердження наданої правничої допомоги до заяви долучено копії Договору про надання правничої допомоги від 08.08.2023, на підставі якого правнича допомога надавалася заявнику, разом із додатковими угодами до нього, Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором з Додатком (Детальний опис наданих послуг).
Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, згідно із дійсним договором, укладеного відповідно до Закону України" Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання здійснювати захист та/або представництво та/або надавати інші види правової допомоги (далі - Правова допомога) клієнту, а клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги. Виконання дійсного договору здійснюється адвокатами адвокатського об`єднання (надалі - адвокати). Адвокатське об`єднання може залучати до виконання дійсного договору інших адвокатів на договірних засадах.
За змістом п. 2.1. Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, клієнт надає право (уповноважує) адвокатське об`єднання/адвокатів, представляти інтереси клієнта та бути його представником з усіх питань, що виникають із будь - яких правовідносин.
Згідно з п. 4.1. та п. 4.2. Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, надання адвокатським об`єднанням/адвокатами правової допомоги за дійсним договором здійснюється за винагородою та є оплатним. Сторони погодили, що розмір оплати за правову допомогу, яка надається за дійсним договором, визначається окремо у додатковій угоді. Об`єм та загальна вартість наданої правової допомоги за дійсним договором підтверджується актом приймання - передачі (далі - Акт), який, у випадку відсутності у клієнта зауважень, підписується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його отримання від адвокатського об`єднання. У випадку наявності у клієнта зауважень до наданого адвокатським об`єднанням акту, клієнт протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання акту повертає його адвокатському об`єднанню на доопрацювання.
Згідно із пунктом 4.1.1. Договору 1, сторони погодили, що розмір оплати за правничу допомогу, яка надається за дійсним Договором, визначається окремо у Додатковій угоді.
Відповідно до п. п. 4.3.1. п. 4.3. Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, плата за надану правову допомогу здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання клієнтом акту.
Дійсний договір, якщо він не буде припинений з ініціативи клієнта, діє до 08.08.2024 включно (п. 6.1. Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023).
Відповідно до п. 1. Додаткової угоди від 08.08.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, сторони дійшли згоди змінити термін "правова допомога" за текстом договору у всіх відмінках на термін "правнича допомога" у відповідних відмінках.
Відповідно до п. 1. Додаткової угоди від 05.08.2024 до Договору про надання правової допомоги від 08.08.2023, сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору від 08.08.2023 до 31.12.2025.
Також, до Договору від 08.08.2023 було укладено Додаткову угоду від 26.08.2024.
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 26.08.2024 до Договору, сторони погодили, що оплата за правничу допомогу, яка надається за дійсним Договором в рамках справи № 918/195/24 (918/89/23) (далі - "Справа"), яка розглядається в Північно-західному апеляційному господарському суді (далі - "Суд") складає 30 000,00 гривень.
Таким чином, заявником було визначено фіксовану суму витрат на професійну правничу допомогу розмірі 30 000,00 грн.
Факт надання заявнику послуг (правничої допомоги), перелік таких послуг та час, витрачений на їх надання підтверджено Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги з Додатком (Детальний опис наданих послуг), підписаним між заявником та представником.
Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу.
Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Подібна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 908/3182/20, від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19.
Отже, аналіз наведених норм статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд може зменшити суму судових витрат встановивши їх не співрозмірність характеру спору, ступеню її складності, наявність заперечень з боку відповідача стосовно суми стягнення, витраченого адвокатами часу на надання правової допомоги, та іншим обставинам, які мають істотне значення, незалежно від того, чи подавалося таке клопотання відповідачем.
На думку колегії суддів апеляційного господарського суду витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн у даній справі не є співмірним із складністю справи, з часом витраченим на виконання робіт та з обсягом наданих робіт у даній справі.
Предметом оскарження у даному апеляційному провадженні є стягнення коштів за надану правничу допомогу у суді першої інстанції, відтак, надмірної кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню спірні правовідносини не передбачають.
Так, вивчивши надані заявником документи, колегія суддів зазначає, що витрати, пов`язані з вивченням (аналізом) апеляційної скарги, відповідних документів та пошук релевантної практики правозастосування, про які зазначено в Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.10.2024, апеляційний господарський суд вважає єдиним комплексом юридичних послуг, за наслідком яких досягається єдина мета представництва - формування правової позиції клієнта, що знаходить своє відображення у відзиві на апеляційну скаргу, а тому такі послуги охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзиву на апеляційну скаргу.
Схожа правова позиція викладена у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/2321/20 від 08.04.2021.
Вивчення документів та нормативних актів є невід`ємною частиною роботи щодо складання відзиву на апеляційну скаргу, при написанні якого представник позивача фактично використав позицію, викладену в заяві про ухвалення додаткового рішення у суді першої інстанції, а тому не потребували значного витрачення часу (7 год. згідно Акту) та досвіду адвоката.
Окрім того, шаблон заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку наявний у системі ЄСІТС.
Суд також вважає надмірною заявлену суму з огляду на проведення лише одного судового засідання 10.10.2024 у режимі відеоконференцзв`язку, в якому апеляційним господарським судом було прийнято постанову за результатом розгляду апеляційної скарги.
Суд акцентує, що в процесі розподілу правничих витрат наявні в матеріалах справи докази понесення судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Адвокат та клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг) зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження. Однак, інший учасник у справі, на якого просить клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати усю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування суд має виходити з критерію розумності їх розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв пов`язаності витрат з розглядом справи, обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, апеляційний господарський суд вважає за можливе застосувати положення ч. 5 ст. 129 ГПК України. Судова колегія виснувала, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 128 ГПК України).
Заявник просить суд стягнути витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, зокрема, витрати понесені відповідачем на відправлення учасникам справи копії відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів, на загальну суму 110,00 грн.
Такі витрати суд вважає повністю обґрунтованими та задовольняє.
Керуючись статтями 123, 126-129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" про відшкодування судових витрат задоволити частково.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Господарському суду Рівненської області на виконання постанови видати наказ.

Справу № 918/195/24(918/89/23) повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "07" листопада 2024 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.