ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2024 р. Справа№ 910/6222/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурора: Гонтар А.Д.

від позивача: Прокопенко К.С. самопредст.;

від відповідача:Коханій Т.В. орд.;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 (повний текст складено 05.09.2024) про залишення позову без розгляду

у справі №910/6222/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ГРАНІТ ІНВЕСТ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1

про стягнення 914 524, 28 грн,

УСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону (далі - прокуратура) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач, Міноборони) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ГРАНІТ ІНВЕСТ" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 914 524, 28 грн. штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором №220/14/2/24/24 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік від 12.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд виходив з того, що прокурором не обґрунтовано наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, оскільки не підтверджено бездіяльності Міноборони щодо захисту інтересів держави.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, керівник Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2024, а справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки прокурор правомірно звернувся з даним позовом з метою захисту інтересів держави в особі Міноборони, оскільки спір наразі не вирішений, висновок Міноборони про несвоєчасне надсилання окремої заявки по договору є помилковим, відповідачем не сплачені усі заявлені до стягнення штрафні санкції, а Міноборони повинно було знати про порушення інтересів держави, але не звернулося до суду з відповідним позовом у розумний строк, що свідчить про бездіяльність компетентного органу.

Відповідач у письмових поясненнях заперечив проти доводів прокурора, посилаючись на те, що Міноборони належним чином та самостійно здійснювало свої функції щодо стягнення штрафну за договором, а отже підстави для звернення прокурора до суду з позовною заявою були відсутні.

Учасники справи неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін і третьої особи.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників третьої особи.

За клопотанням прокурора судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

05.11.2024 прокурор Гонтар А.Д. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в інших судових засіданнях, однак у призначений час він вийшов на відеоконференцзв`язок, тому його клопотання судом не розглядалось.

Прокурор (апелянт) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги та зазначив, що Міноборони України належним чином здійснює свої повноваження у спірних, за версією прокурора, правовідносинах, а тому підстав для вжиття заходів реагування прокурором немає.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ГРАНІТ ІНВЕСТ" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1 про стягнення штрафних санкцій у розмірі 914524,28грн за договором №220/14/2/24/24 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік від 12.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ГРАНІТ ІНВЕСТ" взятих на себе зобов`язань за договором №220/14/2/24/24 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік від 12.12.2023, а саме, не забезпечено поставку товарів у кількості та обсягах, визначених у заявках замовника (позивача): на період з 01.01.2024 по 07.01.2024; на період з 15.01.2024 по 21.01.2024; на період з 22.01.2024 по 28.01.2024; на період з 19.02.2024 по 25.02.2024; на період з 26.02.2024 по 03.03.2024, у зв`язку з чим на підставі п. 9.3.5 договору з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 100% від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару в сумі 784 137, 28 грн, пеня у розмірі 0,1% від вартості недопоставлених або несвоєчасно поставлених харчових продуктів в сумі 75 497, 39 грн та за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставлених або недопоставлених харчових продуктів в сумі 54 889, 61 грн.

Під час підготовчого провадження прокуратурою було подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з штрафних санкцій у розмірі 725 136,88 грн.

В обґрунтування вказаної заяви прокуратура зазначила, що після відкриття провадження у даній справі між Департаментом ресурсного забезпечення Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ГРАНІТ ІНВЕСТ" підписано Акт звіряння оплати штрафних санкцій за порушення умов договору від 11.12.2023 № 220/14/2/24/12, укладеного між Міноборони та Товариством станом на 05.06.2024. Вказаний акт скріплений печатками сторін. За змістом даного Акту Товариством сплачено штрафні санкції на загальну суму 725 136,88 грн за порушення умов договору від 11.12.2023 № 220/14/2/24/12, які зафіксовані в Актах про порушення договірних зобов`язань №32 від 16.01.2024, №54 від 24.01.2024, №55 від 24.01.2024, №113 від 27.02.2024.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про відсутність підстав для звернення прокурора до суду, оскільки прокуратурою не надано жодних вагомих, та і взагалі будь-яких, доводів щодо не здійснення чи не належного здійснення Міністерством оборони України своїх повноважень.

Крім іншого, відповідач зазначив, що з моменту отримання пакету документів на оплату, який визначений п. 6.1 Договору та відповідно до п. 6.2 Договору подається Постачальником за періодами постачання, що є предметом розгляду даної справи, подано до Міноборони разом з доказами сплати штрафних санкцій за Актами про порушення договірних зобов`язань №№ 32, 54, 55, 113, що підтверджується платіжними інструкціями:

- № 7956 від 30.04.2023 згідно якої оплачено штрафні санкції згідно Акту про порушення б/н від 16.01.2024 вихідний № 32 відповідно до договору №220/14/2/24/12 від 12.12.2023 частина А НОМЕР_1 у розмірі 92 970,22 грн;

- № 7961 від 30.04.2023 згідно якої оплачено штрафні санкції згідно Акту про порушення б/н від 24.01.2024 вихідний № 54 відповідно до договору №220/14/2/24/12 від 12.12.2023 частина А НОМЕР_1 у розмірі 121 401,79 грн;

- № 7957 від 30.04.2023 згідно якої оплачено штрафні санкції згідно Акту про порушення б/н від 24.01.2024 вихідний № 55 відповідно до договору №220/14/2/24/12 від 12.12.2023 частина А НОМЕР_1 у розмірі 243 405,64 грн;

- № 7997 від 02.05.2023 згідно якої оплачено штрафні санкції згідно Акту про порушення б/н від 27.01.2024 вихідний № 113 відповідно до договору №220/14/2/24/12 від 12.12.2023 частина А НОМЕР_1 у розмірі 267 359,23 грн.

Також відповідач у відзиві зазначив, що відсутність обов`язку сплати штрафних санкцій за Актом про порушення №98 в силу п. 9.4 Договору, оскільки замовником не дотримано порядок та строки подання заявок, визначені п. 3.2 Договору, зокрема, заявка, за якою було складено Акт №98, яку подано 09.02.2024, зі строком постачання 16.02.2024, подано не за 7 діб, а за 6 діб до визначеної Представником Замовника дати постачання.

За результатами розгляду матеріалів справи, доводів прокурора і сторін суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності обставин, які є достатніми підставами для залишення позову без розгляду.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора стягнення штрафних санкцій за порушення відповідачем строків поставки товару за договором.

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131-1 Конституції України).

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

В силу положень частини 3 статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частин 4, 5 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти росії" (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).

За змістом частини другої статті 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80) та інші).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункти 8.10, 8.12) від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81)).

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин.

Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 82-83)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (пункт 45)). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову).Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу (речення третє абзацу третього статті 45 ЦПК України у вказаній редакції).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (пункти 38-39)).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 40)).

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 43)).

Як вбачається із матеріалів справи, позовні вимоги прокурором обґрунтовані неналежним виконанням Товариством взятих на себе зобов`язань за договором №220/14/2/24/24 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік від 12.12.2023, а саме не забезпечено поставку товарів у кількості та обсягах, визначених у заявках замовника (позивача): на період з 01.01.2024 по 07.01.2024; на період з 15.01.2024 по 21.01.2024; на період з 22.01.2024 по 28.01.2024; на період з 19.02.2024 по 25.02.2024; на період з 26.02.2024 по 03.03.2024, у зв`язку з чим на підставі п. 9.3.5. договору з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 100% від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару в сумі 784 137, 28 грн, пеня у розмірі 0,1% від вартості недопоставлених або несвоєчасно поставлених харчових продуктів в сумі 75 497,39 грн та за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставлених або недопоставлених харчових продуктів в сумі 54 889, 61 грн.

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави в особі Міноборони Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у позові зазначає, що листом від 23.04.2024 № 37-5-6-1110 вих-24 проінформувала Міноборони про наявність підстав для вжиття заходів щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах, у т.ч. шляхом пред`явлення позову. Таким чином, як вказує прокуратура, нею було надано Міноборони можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, однак Міноборони з моменту отримання зазначеного листа з позовною заявою про захист своїх порушених прав та законних інтересів у даних правовідносинах не зверталось.

Так, із матеріалів справи вбачається, що прокуратура направила на адресу Міноборони листа № 37-5-6-110ВИХ-24 від 23.04.2024 в якому повідомила про порушення з боку Товариства взятих на себе зобов`язань за договором №220/14/2/24/24 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік від 12.12.2023 та наявність підстав для вжиття заходів щодо захисту інтересів держави. Вказаний лист за даними трекінг-номеру 0279 на сайті ПАТ "Укрпошта" був отриманий Міноборони 30.04.2024.

У той же час, як вірно встановив суд першої інстанції, наявні в матеріалах справи докази, долучені відповідачем разом із відзивом, свідчать про вжиття Міноборони усіх заходів захисту інтересів сторони за договором та пред`явлення відповідних вимог відповідачу як постачальнику за договором.

Так, у матеріалах справи наявні, зокрема, платіжні інструкції про сплату відповідачем штрафних санкцій, за актами №№ 32, 54, 55, 113, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями: № 7956 від 30.04.2023, № 7961 від 30.04.2023, № 7957 від 30.04.2023 та № 7997 від 02.05.2023, а також ведення претензійно-позовної роботи щодо акту № 98.

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що на момент отримання Міноборони листа від прокуратури №37-5-6-110ВИХ-24 від 23.04.2024 (тобто станом на 30.04.2024), позивачем вже було вжито заходи щодо виконання умов договору постачальником, а останнім відповідно сплачено штрафні санкції за актами №№32, 54, 55, 113 та надано свої заперечення щодо акта № 98.

Про вказані обставини Міноборони повідомило прокуратуру відповідним листом 22.05.2024 №220/74/919, зокрема Міноборони повідомило Кропивницьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону, що станом на 21.05.2024 виконавцем сплачено штрафні санкції за договором на загальну суму 725 136,88 грн, за актами №№ 32, 54, 55, 113, а також повідомлено, що у зв`язку із несвоєчасністю подання військовими частинами заявок на постачання продуктів харчування як передбачено договором, відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій до виконавця, зокрема, за актом про порушення № 98 від 20.02.2024.

Крім іншого, як вбачається із матеріалів справи, Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону направила на адресу Міністерства оборони України повідомлення №37-5-6-1338ВИХ-24 від 16.05.2024 (четвер) про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, при цьому сама ж позовна заява також датована також 16.05.2024, направлена сторонам 17.05.2024 згідно календарного штемпеля на описі вкладення та направлена до суду 20.05.2024 (понеділок), згідно поштової накладної.

У той же час, Міністерством оборони України повідомлено прокуратуру про обставини сплатив відповідачем штрафних санкцій відповідним листом 22.05.2024 № 220/74/919, а також вказано про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій до виконавця за актом про порушення №98 від 20.02.2024, у зв`язку із несвоєчасністю подання військовими частинами заявок на постачання продуктів харчування.

Тобто, Міноборони України вживало дієві заходи реагування на невчасне виконання зобов`язань постачальником, а постачальник сплачував відповідну неустойку.

З наведеного вбачається, що прокуратурою не було надано розумного строку для самостійного вжиття заходів реагування Міністерства оборони України, більше того, не доведено його бездіяльності.

Обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, про що зазначено в п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі № 927/468/20 зробив висновок, відповідно до якого проміжок часу, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав до органу, уповноваженого на виконання функцій держави, та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Хоча і проміжок часу, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав до органу, уповноваженого на виконання функцій держави, та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", проте питання дослідження обставин дотримання "розумного строку", як і обставин здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави позивачем зводиться до необхідності оцінки доказів та фактичних обставин справи, однак суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що така поведінка прокуратури у даному випадку, свідчить про те, що вона порушила вищезгаданий принцип представництва державних інтересів, відповідно до якого прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави. При цьому, передчасне подання прокурором позову виключає можливість подальшого захисту державних інтересів безпосередньо відповідним державним органом навіть при наявності відповідного бажання у нього.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

З урахуванням наведеного, враховуючи наведені норми чинного законодавства та викладені у даній постанові правові позиції Верховного Суду щодо права прокурора на звернення із позовами до суду, місцевий господарський суд прийшов до юридично правильного висновку, що прокуратурою не підтверджено бездіяльності Міноборони щодо захисту інтересів держави, що виключає можливість представництва інтересів прокурором, з огляду на що наявні правові підстави для залишення позовної заяви Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04 вересня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.11.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко