ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5701/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

представники учасників справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,

розглянувши у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2024, ухвалене суддею Літвіновим С.В., м. Одеса, повний текст рішення складено 09.07.2024

у справі № 916/5701/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»

про: визнання протиправними дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Фізична особа-підприємець Возіян Ольга Юхимівна (далі ФОП Возіян О.Ю.) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі ТОВ «Інфокс»), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки споживача ФОП Возіян О.Ю. за адресою: 65003, вул. Чорноморського Козацтва, 78 (далі автомийка);

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» підключити автомийку до централізованого водопостачання та водовідведення.

Позов мотивований неправомірними діями відповідача щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки ФОП Возіян О.Ю.

В подальшому, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції від учасників справи надійшли заяви про закриття провадження в частині вимоги про зобов`язання ТОВ «Інфокс» підключити автомийку до централізованого водопостачання та водовідведення, в обґрунтування яких учасники справи підтвердили, що представниками відповідача відновлено водопостачання та водовідведення об`єкта (автомийки).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2024 провадження у справі в частині вищевказаної вимоги закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі № 916/5701/23 задоволенні позову ФОП Возіян О.Ю. про визнання протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Також суд зазначив, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту .

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту порушених прав, а також, що судом не надана належна оцінка доводам позивача про неправомірні дії відповідача з приводу відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження даної справи з суду першої інстанції.

29.07.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Савицького Я.Ф. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 справу № 916/5701/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк до 26.08.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення скаржнику), роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/5701/23 до розгляду на 01.10.2024 о 15:45 год.

23.08.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, а також, що скаржником не спростовані висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 30.09.2024 по 01.10.2024 відповідно до наказу в.о. голови суду від 30.09.2024 № 249-в, розгляд апеляційної скарги 01.10.2024 о 15:45 год. не відбувся, про що була складена відповідна довідка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу ФОП Возіян О.Ю. на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, у розумний строк, повідомлено учасників справи № 916/5701/23, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 05.11.2024 о 12:45 год.

05.11.2024 від представника ФОП Возіян О.Ю. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 05.11.2024 представники учасників справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 30.03.2021 між сторонами укладено договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 36100 (далі договір), за умовами п. 1.1. якого відповідач зобов`язаний надавати позивачу послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (далі послуги), а позивач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством.

Підпунктом 2.2.8 п. 2.1 договору передбачено, що відповідач має право обмежувати чи припиняти надання позивачу послуг відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.4.3, 2.4.14 договору № 4660/3 споживач зобов`язаний: у 7-денний строк з моменту виникнення змін банківських, платіжних та поштових реквізитів, форми власності, найменування підприємства, характеру і об`ємів водоспоживання-водовідведення, кількості споживачів, тимчасового або постійного відключення від систем комунального водопостачання-водовідведення, припинення забору води і скиду стоків та ін. в письмовому вигляді сповіщати Виробника; отримувати технічні умови та узгоджувати проектну документацію з Виробником по підключенню нових об`єктів, по усім об`єктам капітального будівництва, ремонту, реконструкції, технічного переоснащення, влаштуванню вузлів обліку води і стоків, а також у випадках зміни об`ємів та характеру водоспоживання-водовідведення.

Згідно підпункту 2.3.15 п. 2.3 договору позивач зобов`язаний отримувати технічні умови і узгоджувати проектну документацію по підключенню нових об`єктів, по всіх об`єктах капітального будівництва, ремонту, реконструкції, технічного переоснащення, улаштуванню вузлів обліку води, а також у випадках зміни об`ємів і характеру водоспоживання.

Згідно додатку № 2 до договору «Дислокація об`єктів» позивач має об`єкт - автомийка, СТО, кафе за адресою: вул. Чорноморського козацтва, 78.

25.06.2014 позивач надав відповідачу заяву від 24.06.2014 про збільшення об`єму водоспоживання автомийки.

08.07.2014 відповідачем розроблено ФОП Возіян О.Ю. технічні умови № 2766-29/1056 на приєднання автомийки до централізованої системи водопостачання та водовідведення (збільшення об`ємів водоспоживання).

28.09.2023 представниками відповідача проведено обстеження систем централізованого водопостачання та водовідведення на предмет виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування на об`єкті ФОП Возіян О.Ю. за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 78. Під час проведення обстеження об`єктів було виявлено, що підключення до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення позивачем здійснено із порушенням технічних умов, про що було складено акт № 164 від 28.09.2023. Вищезазначені технічні умови не виконані Споживачем в частині п. 9 Умов водопостачання особливі умови приєднання: заміна засувки Д=350мм по вул. Чорноморського козацтва кут 2-го Солонцеватого пров. (зі строком експлуатації не менше 50 років).

04.10.2023 відповідачем складено та направлено позивачу лист-претензію № 456 - ік/01п про те, що у разі невиконання законних вимог, відповідач залишає за собою право припинити надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

У зв`язку з невиконанням позивачем вказаних вимог, 12.10.2023 представниками відповідача проведено відключення водопровідного вводу об`єкту ФОП Возіян О.Ю. від централізованої мережі водопроводу та 17.11.2023 від каналізаційної мережі у колодязі.

Як вже зазначалось, предметом позову у цій справі були вимоги ФОП Возіян О.Ю. визнати протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки та зобов`язати ТОВ «Інфокс» підключити автомийку до централізованого водопостачання та водовідведення.

В подальшому, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції від учасників справи надійшли заяви про закриття провадження в частині вимоги про зобов`язання ТОВ «Інфокс» підключити автомийку до централізованого водопостачання та водовідведення, в обґрунтування яких учасники справи підтвердили, що представниками відповідача відновлено водопостачання та водовідведення об`єкта (автомийки).

Судом встановлено, що відповідачем вільно, на власний розсуд було відновлено водопостачання та водовідведення об`єкта ФОП Возіян О.Ю. (автомийки).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2024 провадження у справі в частині вищевказаної вимоги закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Отже предметом позову у цій справі залишалася лише вимога про визнання протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19), а право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), відтак суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки» Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Неналежність або неефективність обраного позивачем способу захисту права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб, при цьому судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Разом з тим, оцінюючи належність обраного ФОП Возіян О.Ю. способу захисту (визнання протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки) колегія суддів зауважує, що заявлений у справі позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення.

Водночас, вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Отже задоволення такої вимоги (визнання протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки) не є ефективним способом захисту прав позивача, адже предметом позову не може бути встановлення обставин.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. також, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п.76), від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 (п.6.56), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (п.8.46), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.155)).

Окремо колегія суддів наголошує, що суд, відмовляючи у позові через неналежний спосіб захисту має утриматися від встановлення фактів та надання правових оцінок, які створять преюдицію для сторін конфлікту у разі звернення з іншим позовом, а тому колегія суддів не надає оцінки доводам скаржника про неправомірність дій відповідача щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову ФОП Возіян О.Ю. про визнання протиправними дії ТОВ «Інфокс» щодо відключення від централізованого водопостачання та водовідведення автомийки слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 та ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі «Серявін та інші проти України», пункт 58).

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі № 916/5701/23 - без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.11.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська