ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2024 р. Справа№ 910/18372/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 (повний текст - 12.08.2024)

у справі № 910/18372/23 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Льоушкіної Світлани Валентинівни

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 34 000,00 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Фізична особа-підприємець Льоушкіна Світлана Валентинівна (надалі - позивачка) звернулась до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач) про стягнення 34 000,00 грн безпідставно отриманих коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Льоушкіної Світлани Валентинівни в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Льоушкіної Світлани Валентинівни 34 000 грн 00 коп безпідставно утриманих коштів та 2 147 грн 20 коп судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті 19.08.2024 (засобами поштового зв`язку) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 03.09.2024), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити апеляційне провадження. Задовольнити апеляційну скаргу. Скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю. Розгляд справи здійснювати за участю відповідача.

09.09.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 у справі № 910/18372/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику доплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (805 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

13.09.2024 (через Електронний суд) від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої адвокат скаржника долучив докази доплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 3299 від 11.09.2024. Заяву подано в строк, визначений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 у справі № 910/18372/23. Розгляд якої призначено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Водночас, судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині ухвали від 17.09.2024 було відмовлено у зволенні заяви про сторони про розгляд справи за участю представників сторін.

Тоді як нове клопотання стороною (із зазначенням винятковості випадку, що зумовлює необхідність розгляду даної справи з повідомленням сторін) подано не було. А тому справа була розглянута у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

20.09.2024 від адвоката позивачки надійшла заява, в якій адвокат просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

За доводами скаржника, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України та пунктами 3, 5 Порядку №787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.

Окрім того, апелянт зазначив, що правовідносини щодо повернення з Державного бюджету України суми сплаченого адміністративного штрафу існують між позивачем (платником) та Міжрайонним відділом державної виконавчої служби, а не Укртрансбезпекою. Проте в цих відносинах відсутній правовий спір щодо повернення з Державного бюджету України сплаченої позивачем суми штрафу, оскільки позивач, як вбачається зі встановлених судом обставин справи та пояснень позивача, не звертався до органу виконачої служби із заявою про повернення цих коштів.

Також скаржник зазначив, що що судовим рішенням, яке набрало законної сили, доведено протиправність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, а тому відповідно була відсутня підстава для оплати такого штрафу. Отже, на думку апелянта, враховуючи встановлені судом обставини справи, сплата позивачем до Державного бюджету України штрафу є помилковою, а тому його повернення з Державного бюджету України має відбуватися відповідно до приписів частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України та пунктів 3,5 Порядку №787.Таким чином, позивач просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у поданій заяві від 20.09.2024 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.11.2021 року постановою серії ВМ № 00000875 Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи-підприємця Льоушкіної Світлани Валентинівни застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000,00 грн.

Постанова від 05.11.2021 року серії ВМ № 00000875 була пред`явлена до виконання до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), державним виконавцем якого 13.01.2022 року було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 6815106 та про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 37 979,60 грн.

У зв`язку з фактичною оплатою позивачем 19.01.2023 року боргу за вищенаведеним виконавчим документом, а також витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.01.2022 року виконавче провадження № 68151068 було закінчене, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

У той же час, рішенням Київського районного суду міста Полтави від 30.11.2022 року у справі № 642/722/22 позовні вимоги позивача фізичної особи-підприємця Льоушкіной С.В. до Державної служби з безпеки на транспорті задоволені повністю, а саме скасовано постанову серії ВМ № 00000875 від 05.11.2021 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях Льоушкіной Світлани Валентинівни адміністративного правопорушення, передбаченого частини 2 статті 132-1 КУпАП. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року у справі № 642/722/22 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Полтави від 30.11.2022 у справі № 642/722/22 - без змін

Позивач зазначає, що існують наявні правові підстави для стягнення з Державного бюджету України на його користь безпідставно утримуваних коштів у розмірі 34 000,00 грн., оскільки такі кошти були перераховані позивачем внаслідок прийняття постанови серії ВМ № 00000875 від 05.11.2021 року, яка винесена старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті, яка скасована в судовому порядку.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про необхідність стягнення спірних коштів з Міжрайонного ВДВС, а не з Укртрансбезпеки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абзац 2 пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати цього штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує наступні висновки. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи. (Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №910/6175/19 (пункт 7.45), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (пункт 8.16) і №922/1830/19 (пункт 7.1), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (пункт 37)).

Водночас, у судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (пункт 8.17) і №922/1830/19 (пункт 7.2), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (пункт 38)).

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються через необґрунтованість. В даному аспекті суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правомірно стягнув 34 000,00 грн з Державного бюджету України. А тому доводи скаржника про неправомірне стягнення з Укртансбезпеки - є необґрунтованим.

Як зазначалось раніше, рішенням Київського районного суду міста Полтави від 30.11.2022 року у справі № 642/722/22 позовні вимоги позивача фізичної особи-підприємця Льоушкіной С.В. до Державної служби з безпеки на транспорті задоволені повністю, а саме скасовано постанову серії ВМ № 00000875 від 05.11.2021 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях Льоушкіной Світлани Валентинівни адміністративного правопорушення, передбаченого частини 2 статті 132-1 КУпАП. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року у справі № 642/722/22 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Полтави від 30.11.2022 у справі № 642/722/22 - без змін.

Водночас, кошти, які позивач сплатив на виконання цієї постанови до бюджету як адміністративно-господарський штраф, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача як суб`єкта господарювання. З огляду на вказане, вимога, яку заявила позивачка, належить до юрисдикції господарського суду. З огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надмірно, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

За змістом абз. 1 ч. 3 ст. 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України (у чинній редакції) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до абз. 1, 9 п. 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (у редакції, чинній на час звернення до суду) повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

У випадках, встановлених Конституцією та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абз. 2 ч. 3 ст. 17 ЦК України).

Тоді як порядок № 787 застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів. Разом з тим, оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку внесла до бюджету позивачка, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Зазначене узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову про стягнення 34 000,00 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

А тому правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову повністю. Інші доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи із вказаних норм права та з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) також не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 у справі №910/18372/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 у справі №910/18372/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/18372/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич