ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року м.Дніпро Справа № 908/3515/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від відповідача: Барчук Володимир Іванович (поза межами приміщення суду) - представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат, ордер серія АР №1197003 від 23.01.2024

інші представники сторін у судове засідання не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 (суддя Науменко А.О.) у справі №908/3515/23

за первісним позовом: Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7"

до відповідача: ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні первісного позивача - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради

про стягнення 264 858 грн 79 коп. та

за зустрічним позовом: ОСОБА_1

до відповідача-1: Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7"

до відповідача-2: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради

про визнання господарських зобов`язань припиненими

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь місцевого бюджету розрахунковий рахунок (IBAN) № UA008479 ГУК у Зап.Обл/ТГ м. Запоріжжя/22080402, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, код класифікації доходів бюджету 22080402, банк отримувача Казначейство України (Ел.Адм.Подат.) заборгованості з оплати орендної плати за період з 01.06.2022 р. по 30.09.2023 р. у розмірі: 53 115,46 грн, 3% річних у розмірі: 3 174,62 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 654,05 грн, штраф у розмірі 1 643,45 грн. Стягувач - Комунальне підприємство "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" та стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11, розрахунковий рахунок (IBAN) № НОМЕР_2 в філії ЗОУ АТ "Ощадбанк", МФО 313957, ) заборгованість з оплати орендної плати за період з 01.11.2021 р. по 30.09.2023 р. у розмірі: 172 452,32 грн, 3% річних у розмірі: 4177,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 449,58 грн, штраф у розмірі 5 192,04 грн.

15.12.2023 до суду через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 також надійшла зустрічна позовна заява про визнання господарських зобов`язань (відносин) за Договором оренди нежитлового приміщення № 284/13 від 28.03.2017 припиненими з 29.01.2023, у зв`язку із закінченням строку його дії 28.01.2023.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 у справі №908/3515/23 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь місцевого бюджету розрахунковий рахунок (IBAN) № UA008479 ГУК у Зап.Обл/ТГ м. Запоріжжя/22080402, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, код класифікації доходів бюджету 22080402, банк отримувача Казначейство України (Ел.Адм.Подат.) заборгованості з оплати орендної плати у розмірі 53 115,46 грн, 3% річних у розмірі 3 172,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 654,05 грн, штраф у розмірі 1 643,45 грн. Стягувач - Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7", ідентифікаційний код юридичної особи 05478717 (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11).

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11, розрахунковий рахунок (IBAN) № НОМЕР_2 в філії ЗОУ АТ "Ощадбанк", МФО 313957, ) заборгованість з оплати орендної плати у розмірі 94 488,09 грн, 3% річних у розмірі 3 142,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 166,74 грн, штраф у розмірі 2 834,64 грн та 2 747,27 грн судового збору.

В іншій частині первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 28.03.2017 між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством "Наше місто" Запорізької міської ради (Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бакуменко Світланою Іванівною (Орендар) було Договір оренди нежитлового приміщення №284/13 (далі - Договір).

Додатковою угодою від 01.10.2018 змінено балансоутримувача на КП "ВРЕЖО №7".

Додатковою угодою від 30.06.2020 внесено зміни до Договору, а саме, в п.1 змінено характеристику предмету оренди з "…частини нежитлового приміщення XVI першого поверху (літ.А-5, А1 ) загальною площею 56,4 м2 у складі приміщень №№5- 7,9,12,13,15,16…" на "…XIV першого поверху (літ.А-5, А1 ) загальною площею 54,6 м2 у складі приміщень №№3-5, 7,10, 11,13,14…"; продовжено строк дії на 2 роки 11 місяців Договору до 28.01.2023.

Згідно п. 3.4. Договору в редакції згідно додаткової угоди від 01.10.2018 до Договору орендна плата розраховується та спрямовується відповідачем щомісячно наступним чином: - 70 % від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць - до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним; - 30 % розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

За умовами п. 3.4. Договору в редакції згідно додаткової угоди від 01.10.2019 до Договору орендна плата розраховується та спрямовується відповідачем щомісячно наступним чином: - 70 % від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць - до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним; - 30 % розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Додатковою угодою від 01.05.2022 внесено зміни до п. 3.4. Договору, а саме, 100% розміру орендної плати (з додатковим нарахуванням ПДВ) за кожний місяць розраховується та спрямовується відповідачем позивачу не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним.

Позивачем розраховано основне зобов`язання з внесення орендної плати станом на 01.10.2023, зокрема заявлено заборгованість зі сплати орендної плати за Договором за період з 01.11.2021 по 30.09.2023 року в сумі 172 452,32 грн. на користь Балансоутримувача, а також заборгованість зі сплати орендної плати за Договором, за період з 01.06.2021 по 30.09.2023 в сумі 53 115,46 грн. на користь місцевого бюджету.

Для правильного визначення орендної плати, що підлягає стягненню необхідно встановити період, за який орендна плата підлягає стягненню в судовому порядку.

З огляду на зміст пункту 2 додаткової угоди від 30 червня 2020 року до договору оренди від 28.03.2017 №284/13 нежитлового приміщення по вул. Лермонтова, 14 - 28 січня 2023 року є останнім днем дії цього договору.

Відповідачі за зустрічним позовом не заперечили наведеного вище висновку, в тому числі у відповіді на відзив від 21.12.23, або інших заявах по суті.

За наявності заперечень орендаря щодо продовження дії Договору, пункт 5 Постанови КМУ від 27.05.2022 №634 не застосується, і 28 січня 2023 року є останнім днем дії Договору.

Отже судом розраховується орендна плата за періоди з 01.11.2021 по 28.01.2023 року щодо Балансоутримувача, та з 01.06.2021 по 28.01.2023 на користь місцевого бюджету.

За підрахунками суду, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Балансоутримувача 94 488 грн 09 коп. та на користь місцевого бюджету 53 115 грн 46 коп.

Суд не може визнати обґрунтованими та справедливими доводи КП "ВРЕЖО №7" щодо нарахування орендної плати по день підписання актів приймання-передачі орендованого приміщення з посиланням на п. 3.10 Договору, за яким у випадках закінчення дії цього Договору або його дострокового припинення орендна плата перераховується Орендарем по добу фактичної здачі комунального Майна по Акту приймання-передачі.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. Договору у разі закінчення строку дії цього Договору або його дострокового розірвання Орендар передає комунальне Майно Орендодавцю, Балансоутримувачу одночасно із підписанням Акту приймання-передачі вказаного Майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинним нормативно-правовими актами з цього питання. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає Майно іншій стороні за Договором.

Вказаний обов`язок орендарем виконано, Орендарем були направлені листи від 19.01.2023 на адреси Орендодавця та Балансоутримувача з повідомленням про відсутність наміру продовжувати договір оренди від 28.03.2017 №284/13 з додаванням проектів Акту приймання-передачі, внаслідок закінчення його строку (терміну).

Як вже зазначалося, КП "ВРЕЖО № 7", розглянувши вказаного листа, надало відповідь від 03.02.2023 № 258 про те, що воно не може прийняти приміщення, зазначивши наступне: "…беручи до уваги, що частина нежитлового приміщення ХІV першого поверху (літ.А-5, А1) у складі кімнат №№ 3-5, 7, 10, 11, 13, 14 по вул. Лермонтова, 14 не має окремого входу, після розірвання договору оренди, комунальне майно не може використовуватися, як самостійний об`єкт, прийняти, частину нежитлового приміщення ХІV комунальної власності, КП "ВРЕЖО № 7" немає технічної можливості". Цим же листом повідомлено, що надіслані Акти приймання-передачі, підприємство не може погодити та прийняти до уваги, оскільки воно готує документи тільки після затвердження орендодавцем рішення про розірвання договору.

Орендодавець, на лист орендаря від 19.01.2023 про припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, надав відповідь від 07.02.2023 №328/01/01-07/463е/643,645, яким також відмовився від прийняття приміщення та від належного оформлення факту припинення договору після спливу його строку, а також оформлення факту приймання-передачі приміщень. Зокрема в листі від 07.02.2023 Департаментом комунальної власності та приватизації ЗМР було зазначено, що вхід до орендованого приміщення здійснюється через приміщення, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , а оскільки орендовані приміщення не є відокремленим майном, то після розірвання договору вони не можуть використовуватися, як самостійний об`єкт та запропонувало надати пропозиції щодо використання цього майна.

Таким чином, КП "ВРЕЖО №7" та Департамент комунальної власності та приватизації ЗМР ухилилися від прийняття орендованого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендодавець двічі відмовився від виконання свого обов`язку прийняти об`єкт оренди після припинення договору.

Посилання на реконструкцію та ремонт об`єкта оренди та умови п. 5.12 як підстави для відмови від прийняття майна з оренди суд також відхиляє, оскільки до матеріалів справи доказів погіршення стану об`єкту не надано, натомість відповідно до Додаткової угоди від 30.06.2020 до Договору вартість приміщення збільшилась до 406354 грн.

З огляду на викладене, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає, що в даному випадку обраний за зустрічним позовом спосіб захисту не є ефективним. Визнання господарських зобов`язань (відносини) за Договором оренди нежитлового приміщення № 284/13 від 28.03.2017, припиненими з 29.01.2023, у зв`язку із закінченням строку його дії, є вимогами про встановлення факту припинення дії договору 28.01.23, що вже викладено судом при розгляді вимоги про стягнення орендної плати вище в мотивувальній частині рішення.

Правовідносини (господарські зобов`язання) за Договором в свою чергу не є припиненими повністю, оскільки заборгованість з орендної плати не погашена, а відповідно до п. 3.12 Договору припинення дії цього Договору не тягне за собою припинення зобов`язання орендаря з погашення заборгованості з орендної плати. У зустрічному позові не міститься вимоги про визнання відсутнім якогось конкретного обов`язку орендаря або права вимоги орендодавця чи балансоутримувача.

З огляду на вкладене, у задоволенні зустрічного позову суд відмовив.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" подало апеляційну скаргу, в якій просить:

рішення Господарського суду Запорізької області стосовно першої позовної вимоги про стягнення з відповідача на рахунок місцевого бюджету заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 53 115,46 грн, 3% річних у розмірі 3 172,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 654,05 грн, штраф у розмірі 1 643,45 грн в частині стягнення 3% річних у розмірі 3 172,97 грн, скасувати в частині стягнення 3% річних у розмірі 3172,97 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 3 174,62 грн;

рішення Господарського суду Запорізької області стосовно другої позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 94 488,09 грн, 3% річних у розмірі 3 142,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 166,74 грн, штраф у розмірі 2 834,64 грн та 2747,27 грн судового збору, скасувати в цій частині повністю та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовну вимогу про стягнення на користь позивача заборгованості з оплати орендної плати за період з 01.11.2021 по 30.09.2023 у розмірі 172 452,32 грн, 3% річних у розмірі 4177,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 449,58 грн, штраф у розмірі 5 192,04 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Згідно умов додаткової угоди від 30.06.2020 строк дії Договору оренди триває до 28.01.2023. Проте, апелянт вважає, що здійснений судом першої інстанції розрахунок орендної плати за період з 01.11.2021 по 28.01.2023 щодо Балансоутримувача, є таким, що не відповідає умовам договору оренди, виходячи з наступного.

Пунктом 2.4. Договору сторони визначили, що у разі закінчення строку дії договору оренди орендар передає комунальне майно орендодавцю, балансоутримувачу одночасно із підписанням акту приймання-передачі об`єкту оренди у 10-добовий термін.

Відповідач за первісним позовом дійсно направив на адресу позивача (балансоутримувача - КП «ВРЕЖО №7») лист, яким виказав намір не продовжувати договір оренди. І суд першої інстанції дослідив такий лист в судовому засіданні, але в судовому засіданні позивач звертав увагу суду, що до свого листа відповідач за первісним позовом додала лише проекти актів повернення предмету оренди з орендного користування, які нею не були підписані, та не мають юридичної сили.

Виходячи з наведеного, так дійсно, відповідач за первісним позовом попередив про припинення договірних відносин до закінчення терміну дії договору оренди. Так дійсно, він вчинив підготовчі дії та до моменту закінчення терміну дії договору склав письмовий текст акту приймання-передачі нежитлового приміщення з орендного користування, проте своє волевиявлення шляхом підписання такого письмового тексту акту не підтвердив, дату повернення майна на такому акті не зазначив, а відтак не можна казати, що відповідач за первісним позовом вчинив всі дії з повернення комунального майна з орендного користування.

Підсумовуючи вищевикладене, на думку позивача, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо розрахунку орендної плата за період з 01.11.2021 по 28.01.2023 щодо Балансоутримувача, оскільки не досліджував акт повернення майна з орендного користування та не надавав йому оцінки, а відтак доказів повернення комунального майна з орендного користування після припинення договору оренди відповідач за первісним позовом не надав.

Для припинення нарахування орендної плати визначальним є саме дата на акті (саме дата вказує на день повернення майна) та підпис відповідача, які свідчили б про виконання відповідачем умов п.2.4. договору оренди, і лише акт, направлений відповідачем після закінчення (а не до закінчення) терміну дії договору оренди та наданий до суду першої інстанції як доказ, може бути доказом повернення майна з користування та підставою для позивача для припинення нарахувань згідно п.3.10. договору оренди.

Аналізуючи визначений судом розмір трьох процентів річних, інфляційних втрат та штрафу, позивач дійшов висновку, що судом не вірно визначено такий розмір, оскільки за основу визначення суд брав не суму нарахувань, які в подальшому стали простроченим зобов`язанням.

Виходячи із того, що суд першої інстанції не вірно взяв саме суму боргу за основу свого розрахунку, а не розмір нарахувань орендної плати, то визначений судом у оскаржуваному рішенні розмір 3% річних - 3 142,49 грн, інфляційних втрат - 9 166,74 грн, штрафу - 2 834,64 грн та 2 747,27 грн судового збору, є помилковим.

Апелянт також вказує, що при частковому задоволенні першої позовної вимоги, в частині стягнення на користь місцевого бюджету штрафу у розмірі 1 643,45 грн, суд правильно розрахував штраф виходячи із суми нарахувань орендної плати, зазначеної у колонці №3 розрахунку заборгованості (54 781,99 грн.*3%=1 643,45 грн.), також і погодився суд із розміром інфляційних втрат (15654,05 грн.), розрахованих позивачем на розмір нарахованих орендних платежів (54 781,99грн.), проте суд першої інстанції не вірно визначив розмір трьох відсотків річних.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Зазначає, що листом від 19.01.2023 «Про припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено», повідомив про відсутність наміру продовжувати Договір оренди від 28.03.2017 № 284/13, склав Акт приймання- передачі та направив по 1 (одному) примірнику проекту Акту приймання-передачі комунального майна на адресу Орендодавця та Балансоутримувача.

Лист разом з Актами були отримані КП «ВРЕЖО№7» 25.01.2023 та Департаментом комунальної власності та приватизації ЗМР 27.01.2023.

При цьому, підписання Акту відповідно до умов Договору (п. 2.4.) повинно було відбутися одночасно з переданням комунального Майна, саме тому останнім абзацом в листі від 19.01.2023, відповідачем за первісним позовом було запропоновано Балансоутримувачу та Орендодавцю (надалі - цитата з листа) «повідомити мене про дату, в межах 10-ти добового терміну після 28.01.2023, коли Сторони зможуть здійснити прийняття майна, яке є предметом договору оренди від 28.03.2017 № 284/13.».

Скаржник в апеляційній скарзі покладає вину за непідписання акту на відповідача за первісним позовом, проте, за змістом договору, Акт повинен бути підписаний одночасно з передачею майна, однак саме Апелянт та Департамент комунальної власності ЗМР, як Орендодавець, самоусунулися від прийняття майна, що підтверджується наданими ними відповідями на лист від 19.01.2023.

Доводи Апелянта і обґрунтування апеляційної скарги відсутністю фактів складання і підписання акту приймання-передачі майна є безпідставними і необґрунтованими, оскільки КП «ВРЕЖО №7» письмово повідомило відповідачаза первісним позовом про неможливість погодити та прийняти до уваги, надіслані Акти приймання- передачі, а Орендодавцю знадобився додатковий час для вивчення питання, отримання відповідних документів та прийняття обґрунтованого рішення.

Не можна визнати обґрунтованими та справедливими доводи КП «ВРЕЖО №7» щодо нарахування орендної плати по день підписання актів приймання-передачі орендованого приміщення з посиланням на п. 3.10 Договору, за яким у випадках закінчення дії цього Договору або його дострокового припинення орендна плата перераховується Орендарем по добу фактичної здачі комунального Майна по Акту приймання-передачі, оскілки КП «ВРЕЖО №7» та Департамент комунальної власності та приватизації ЗМР, діючи недобросовісно, умисно ухилилися від прийняття орендованого майна.

Стосовно виникнення заборгованості за період з 29.01.2023 по 30.09.2023 КП «ВРЕЖО № 7» є кредитором, а відповідач за первісним позовом боржником, проте, в даному випадку, а саме: неприйняття об`єкту оренди у зв`язку із припиненням договору оренди за закінченням строку на який його укладено, має місце прострочення кредитора.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2024 року відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №908/3515/23. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/3515/23.

16.05.2024 року матеріали справи №908/3515/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 у справі №908/3515/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.09.2024 о 11:40 годин.

17.09.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

28.03.2017 між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством "Наше місто" Запорізької міської ради (Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бакуменко Світланою Іванівною (Орендар) було Договір оренди нежитлового приміщення №284/13 (далі - Договір).

Згідно із п. 1.1. Договору Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення XIV першого поверху (літ. А-5, А1) загальною площею 56,4 кв.м. у складі приміщень №№5-7,9,12,13,15,16 в будинку №14 по вул. Лермонтова.

Відповідно до п. 2.1. Договору вступ Орендаря у користування нежитловим приміщенням настає одночасно з підписання сторонами Договору та Акту прийому-передачі вищевказаного нежитлового приміщення.

Згідно із п. 2.2. Договору передача комунального майна в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно.

Додатковою угодою від 01.10.2018 змінено балансоутримувача на КП "ВРЕЖО №7".

Додатковою угодою від 30.06.2020 внесено зміни до Договору, а саме, в п.1 змінено характеристику предмету оренди з "…частини нежитлового приміщення XVI першого поверху (літ.А-5, А1 ) загальною площею 56,4 м2 у складі приміщень №№5- 7,9,12,13,15,16…" на "…XIV першого поверху (літ.А-5, А1 ) загальною площею 54,6 м2 у складі приміщень №№3-5, 7,10, 11,13,14…"; продовжено строк дії на 2 роки 11 місяців Договору до 28.01.2023.

Згідно п. 3.4. Договору в редакції згідно додаткової угоди від 01.10.2018 до Договору орендна плата розраховується та спрямовується відповідачем щомісячно наступним чином: - 70 % від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць - до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним; - 30 % розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

За умовами п. 3.4. Договору в редакції згідно додаткової угоди від 01.10.2019 до Договору орендна плата розраховується та спрямовується відповідачем щомісячно наступним чином: - 70 % від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць - до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним; - 30 % розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Додатковою угодою від 01.05.2022 внесено зміни до п. 3.4. Договору, а саме, 100% розміру орендної плати (з додатковим нарахуванням ПДВ) за кожний місяць розраховується та спрямовується відповідачем позивачу не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 3.7. у випадку порушення строків оплати або обсягу платежу, Орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3 % від місячного розмір орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення.

Згідно із п. 3.10. Договору у випадку закінчення дії Договору або його дострокового припинення орендна плата перераховується орендарем по добу фактичної здачі комунального майна по акту приймання-передачі.

Пунктом 3.12. Договору передбачено, що припинення дії Договору не тягне за собою припинення зобов`язання орендаря з погашення заборгованості з орендної плати, штрафів.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб_підприємців та громадських формувань ФОП Бакуменко Світлана Іванівна припинено, про що внесено відповідний запис 20.10.2022 №0047440.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Висновки щодо підсудності справ, в яких сторона господарського договору - ФОП - припинила своє існування, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року №910/8729/18, з якої вбачається підсудність таких справ господарським судам.

Через неналежне виконання зобов`язань із внесення орендної плати КП "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" заявлено первісний позов, первісним же відповідачем подано зустрічний позов з посиланням на припинення з 29.01.2023 зобов`язань за Договором у зв`язку із закінченням строку його дії.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасником господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовують відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Вказаною нормою також передбачено обов`язок кожної сторони вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що між сторонами наявні правовідносини з оренди комунального майна, які регулюються загальними нормами ЦК та ГК України і спеціальним законом - Законом України "Про оренду державного і комунального майна".

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2017 між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством "Наше місто" Запорізької міської ради (Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бакуменко Світланою Іванівною (Орендар) було Договір оренди нежитлового приміщення №284/13 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 2.4 Договору у разі закінчення строку дії Договору або його дострокового розірвання Орендар передає комунальне Майно орендодавцю, Балансоутримувачу одночасно із підписанням Акту приймання-передачі вказаного Майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинним нормативно-правовими актами з цього питання.

За умовами пункту 11.7 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін, при умові виконання п.5.15 Договору, та на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 30.06.2020 до Договору, Сторони погодили, що Договір оренди від 28.03.2017 №284/13 частини нежитлового приміщення ХІV першого поверху (літ.А-5,А1) загальною площею 54,6 кв.м у складі приміщень №№ 3-5, 7, 10, 11, 13, 14 в будинку №14 по вул. Лермонтова вважається продовженим на 2 роки 11 місяців до 28.01.2023 року.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що «…Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Таким чином, саме обов`язком суду, а не його правом, є дослідження акту в кожному конкретному випадку, та надання йому оцінки в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

Судом першої інстанції не було визначено правову природу акту приймання-передачі, як і не було надано відповідачем його як доказ.

Акт приймання-передачі майна є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права користування комунальним майном. Отже такий акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення сторін цього правочину на набуття певних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ст.205 ЦК України).

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо або на умовах договору може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням проекту правочину, виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією тощо), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії.

Волевиявлення повинно бути спрямованим на досягнення певної мети.

Оскільки будь-який правочин є вольовою дією, а тому необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Виходячи з наведеного, так дійсно, відповідач попередив про припинення договірних відносин до закінчення терміну дії договору оренди. Так дійсно, відповідач вчинив підготовчі дії та до моменту закінчення терміну дії договору склав письмовий текст акту приймання-передачі нежитлового приміщення з орендного користування, проте своє волевиявлення шляхом підписання такого письмового тексту акту не підтвердив, дату повернення майна на такому акті не зазначив, а відтак не можна казати, що відповідач вчинив всі дії з повернення комунального майна з орендного користування.

Пунктом 2.4. Договору сторони визначили, що у разі закінчення строку дії договору оренди орендар передає комунальне майно орендодавцю, балансоутримувачу одночасно із підписанням акту приймання-передачі об`єкту оренди у 10-ти добовий термін після закінчення терміну дії договору оренди.

Беручи до уваги буквальний зміст цього пункту договору оренди відповідач повинен був саме після закінчення терміну дії договору (з 29.01.2023 р.) протягом 10-ти діб підготувати проект акту приймання-передачі об`єкту оренди, зазначити на цьому акті дату фактичного повернення комунального майна, підписати його та одночасно повернути з користування комунальне майно. Тобто, п.2.4. договору чітко передбачає здійснення відповідачем одночасно двох дій саме після закінчення терміну дії договору оренди: підготувати акт приймання-передачі об`єкту оренди із зазначенням в акті дати фактичної повернення комунального майна, підписати його та одночасно передати з користування комунальне майно.

Наявність на письмовому тексті правочину підпису є належною фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створює для нього права та обов`язки.

У разі, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно п. 2.4. Договору оренди відповідач повинен повернути комунальне майно у 10-ти добовий термін після закінчення терміну дії договору оренди.

Після закінчення терміну дії договору оренди відповідач не виконав умови п.2.4. Договору оренди та не направив письмовий акт повернення майна з орендного користування, підписаний відповідачем, доказів виконання пункту 2.4. Договору відповідач до суду не надав.

Підсумовуючи вищевикладене, на думку позивача, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо розрахунку орендної плата за період з 01.11.2021 по 28.01.2023 року щодо Балансоутримувача, оскільки не досліджував акт повернення майна з орендного користування та не надавав йому оцінки, а відтак доказів повернення комунального майна з орендного користування після припинення договору оренди відповідач не надав…» відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Орендарем були направлені листи від 19.01.2023 на адреси Орендодавця та Балансоутримувача з повідомленням про відсутність наміру продовжувати договір оренди від 28.03.2017 №284/13 з додаванням проектів Акту приймання-передачі, внаслідок закінчення його строку (терміну).

КП "ВРЕЖО № 7", розглянувши вказаний лист, надало відповідь від 03.02.2023 № 258 про те, що воно не може прийняти приміщення, зазначивши наступне: "…беручи до уваги, що частина нежитлового приміщення ХІV першого поверху (літ.А-5, А1) у складі кімнат №№ 3-5, 7, 10, 11, 13, 14 по вул. Лермонтова, 14 не має окремого входу, після розірвання договору оренди, комунальне майно не може використовуватися, як самостійний об`єкт, прийняти, частину нежитлового приміщення ХІV комунальної власності, КП "ВРЕЖО № 7" немає технічної можливості". Цим же листом повідомлено, що надіслані Акти приймання-передачі, підприємство не може погодити та прийняти до уваги, оскільки воно готує документи тільки після затвердження орендодавцем рішення про розірвання договору.

Орендодавець, на лист орендаря від 19.01.2023 про припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, надав відповідь від 07.02.2023 №328/01/01-07/463е/643,645, яким також відмовився від прийняття приміщення та від належного оформлення факту припинення договору після спливу його строку, а також оформлення факту приймання-передачі приміщень. Зокрема в листі від 07.02.2023 Департаментом комунальної власності та приватизації ЗМР було зазначено, що вхід до орендованого приміщення здійснюється через приміщення, яке на праві приватної власності належить йому, а оскільки орендовані приміщення не є відокремленим майном, то після розірвання договору вони не можуть використовуватися, як самостійний об`єкт та запропонувало надати пропозиції щодо використання цього майна.

Повторно 23.02.2023 Орендар направив лист до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради що припинення договору оренди від 28.03.2017 № 284/13. У відповідь на який листом від 24.03.2023 № 794/01/01-07/1334 Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради повідомив, що порушене у зверненні питання потребує додаткового часу для його вивчення, отримання відповідних документів( у разі необхідності), та прийняття обгрунтованого рішення з цього приводу, про результат буде повідомлено додатково.

Статтею 795 ЦК України передбачено кореспондуючий зобов`язанню Орендаря повернути Приміщення, у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди, обов`язок Орендодавця прийняти його та підписати Акт приймання-передачі.

Частиною 3 ст. 510 Цивільного кодексу України передбачається, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Неприйняття об`єкту оренди у зв`язку із припиненням договору оренди за закінченням строку на який його укладено, має місце прострочення кредитора.

Частинами 1, 2, 3 ст. 613 Цивільного кодексу України передбачається, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Отже, орендарем вчинено дії на виконання обов`язку щодо повернення майна шляхом направлення відповідних актів-приймання передачі та визначення моменту фактичної передачі об`єкту, відповідно покладення на нього обов`язку щодо сплати оренди по день передачі у володіння орендодавцеві, балансоутримувачу об`єкту оренди є неправомірним.

Враховуючи обставини надіслання орендарем листів від 19.01.2023 (отримання підтверджено відповідями відповідачів за зустрічним позовом) на адреси Орендодавця та Балансоутримувача з повідомленням про відсутність наміру продовжувати договір оренди від 28.03.2017 №284/13, до спірних правовідносин підлягають застосуванню умови пунктів 11.7, 11.9 Договору та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно якої договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено. Відповідно останнім днем дії договору є 28.01.2023.

Крім того, у судовому засіданні під час розгляду справи господарським судом Запорізької області по суті 10.04.24, в тому числі у відповіді на відзив від 21.12.23, або інших заявах по суті, КП "ВРЕЖО № 7" та Департамент комунальної власності та приватизації ЗМР не заперечили проти факту закінчення строку дії договору 28.01.2023.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо нарахування орендної плати за періоди з 01.11.2021 по 28.01.2023 щодо Балансоутримувача, та з 01.06.2021 по 28.01.2023 на користь місцевого бюджету.

Щодо твердження апелянта стосовно неправильного розрахунку судом першої інстанції першої позовної вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом на рахунок місцевого бюджету 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем допущено помилку в періоді нарахувань, а саме не було враховано вимоги частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином доводи апелянта, що «…Аналізуючи визначений судом розмір трьох процентів річних, інфляційних втрат та штрафу, позивач дійшов висновку, що судом не вірно визначено такий розмір, оскільки за основу визначення суд брав не суму нарахувань, які в подальшому стали простроченим зобов`язанням.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості складається із місяця відповідного року, розміру нарахованого орендного платежу за відповідний місяць, розміру здійсненого орендарем платежу (при фактичній оплаті), а також фактичної заборгованості (сальдо на початок місяця), в якій враховуються здійснені оплати.

Якщо оплат не було здійснено взагалі, то розмір нарахувань та розмір сальдо на початок місяця (01.11.2023) будуть однакові, якщо оплати здійснювалися, то розмір нарахувань та розмір сальдо на початок місяця (01.11.2023) однаковими не будуть, в такому разі сума нарахувань буде більша, ніж сальдо на початок місяця (01.11.2023).

Норма ст. 625 ЦК України говорить про те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, законодавство говорить про те, що суд повинен розрахувати три проценти річних від простроченої суми платежу, тобто від нарахувань орендної плати, зазначених у колонці 3 розрахунку заборгованості.

Для розрахунку інфляційних втрат також використовуються нарахування орендної плати, зазначені у колонці 3 розрахунку заборгованості.

У відповідності до п. 3.7. договору для розрахунку штрафу також використовується сума нарахувань орендної плати, зазначеної у колонці 3 розрахунку заборгованості…

……Виходячи із того, що суд першої інстанції не вірно взяв саме суму боргу за основу свого розрахунку, а не розмір нарахувань орендної плати, то визначений судом у оскаржуваному рішенні розмір 3% річних - 3 142 (три тисячі сто сорок дві) грн 49 коп., інфляційних втрат - 9 166 (дев`ять тисяч сто шістдесят шість) грн 74 коп., штрафу - 2 834 (дві тисячі вісімсот тридцять чотири) грн 64 коп. та 2 747 (дві тисячі сімсот сорок сім) грн 27 коп. судового збору, є помилковим.»…..відхиляються колегією суддів як помилкові, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості наданої апелянтом (а.с. 25, Т.1), відповідачем за спірний період було сплачено 5000 грн.

Апеляційним судом перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних, інфляційних втрат, штрафу, та встановлено, що він є вірним.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судом першої інстанції здійснено належну оцінку доказам по справі та, відповідно, винесено законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 у справі №908/3515/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі ___ грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 у справі №908/3515/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.04.2024 у справі №908/3515/23 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4767,46 грн покласти на Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7".

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2024

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус