ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2024 р.м. ХарківСправа № 922/2523/22 (922/3238/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
до Харківського квартирно-експлуатаційного управління
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківське квартирно-експлуатаційне управління, в якій просить суд стягнути заборгованість з відшкодування витрат на комунальні послуги за Договором тимчасового безоплатного користування від 28.12.2022 р. №1 за період з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р. в сумі 253537,27 грн, в т.ч. ПДВ 42 256,21 грн.

В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод".

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.09.2024 позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 3238/24 від 13.09.2024) передана на розгляд судді Міньковському С.В.

Ухвалою суду від 17.09.2024 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" прийнято до розгляду, відкрито провадження з розгляду справи №922/2523/22 (922/3238/24), постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідно до ч. 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до статті 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою суду від 17.09.2024, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України. При цьому, суд зазначає, що про розгляд даної справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, як вбачається з довідки про доставку електронного листа, ухвала від 17.09.2024 була доставлена до Електронного кабінету Харківського квартирно-експлуатаційного управління 18.09.2024 о 15:19.

З урахуванням наведеного, оскільки Харківське квартирно-експлуатаційне управління не було надано суду відзиву на позов, а позивачем не було надано додаткових пояснень, за приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи (ч. 6 ст. 233 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

28.12.2022 р. Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" (АТ ХАРП - Балансоутримувач, він же Позивач), уклав тристоронній Договір №1 безоплатного тимчасового користування, де згідно з п.4.9. цього Договору військова частина НОМЕР_1 (він же Користувач), зобов`язана укласти договори на відшкодування комунальних послуг, а згідно п.3.2., 8.2. цього ж Договору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Платник, він же Відповідач), зобов`язаний відшкодовувати Позивачу вартість комунальних послуг, що спожиті Користувачем у процесі виконання договору.

За вказаних умов Позивач передав Користувачу, а Користувач прийняв у тимчасове безоплатне користування нежитлові приміщення термообробного цеху, літ. Д-1 загальною площею 3402 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що складений Акт приймання-передачі нерухомого майна.

02.06.2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків був реорганізований в Харківське Квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (надалі Харківське КЕУ). А згідно з додатковою угодою №1 від 19.05.2023 р. та додатковою угодою №2 від 16.04.2024 року строк дії договору №1 безоплатного тимчасового користування від 28.12.2022 року було продовжено до 31.12.2024 р.

В процесі виконання Договору, в період з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р., Користувачем було спожито електричну енергію, в кількості 23 115 кВт/год. на суму 253 537, 27 грн.,в т.ч. ПДВ 42256,21 грн.

В наслідок обставин, спричинених військовою агресію РФ, мали місце ускладнення та затримки у виконанні Користувачем свого обов`язку укласти договір про відшкодування витрат за електроенергію, спожиту під час користування Майном.

В листопаді 2023 р., на виконання умов п.4.9. Договору №1 безоплатного тимчасового користування, Користувач уклав з Позивачем Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р. та в трьох примірниках (з усіма додатками) спрямував Відповідачу для оплати заборгованості на суму - 253 537, 27 грн.

29.01.2024 року Платник (Відповідач) повернув Користувачу, а Користувач отримав від Платника (Відповідача) Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р., який залишився без оплати. (Лист в/ч НОМЕР_1 , вих. №1300А від 04.03.2024 р.)

Відповідач не виконав обов`язку Платника, передбаченого пунктами 3.2., 8.2. Договору №1 безоплатного тимчасового користування від 28.12.2022 р., та не відшкодовував Позивачу вартість комунальних послуг, що спожиті Користувачем у процесі виконання договору.

Судом встановлено, що в процесі виконання Договору №1 безоплатного тимчасового користування від 28.12.2022 р. в період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року обсяг спожитих Користувачем комунальних послуг (електричної енергії) склав 32 115 кВт/год на загальну суму 253 537,27 грн., в т.ч. ПДВ 42 256,21 грн., що підтверджується Актом фіксації показників лічильників, Договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, Актом виконаних робіт (наданих послуг), і складається:

- з спожитої електричної енергії в серпні 32 115 кВт/год за тарифом 5,875308 грн./ кВт на суму 188 685,52 грн;

- з розподілу електричної енергії в серпні 32 115 кВт/год за тарифом 2,01936 грн./ кВт на суму 64 851,75 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вищевказаних обставин 12.06.2024 року позивач письмово звернувся до Відповідача щодо погашення існуючої заборгованості за спожиту користувачем електричну енергію (вих.№ 105/01 від 11.06.2024 р./вх.№3892 від 12.06.2024 р.).

05.07.2024 року відповідачем надана відповідь за вих.№583/3284, в якій він зазначає про неможливість проведення оплати за період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року, з огляду на закінчення бюджетного періоду (року), та, як наслідок, неможливості передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу.

Оскільки зобов`язання щодо відшкодування витрат позивача за спожиту електричну енергію, які були отримані військовою частиною НОМЕР_1 , відповідачем не виконано, його заборгованість за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 становить 253 537,27 грн., в т.ч. ПДВ 42 256,21 грн. , яка до теперішнього часу є несплаченою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд керується наступним.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за спожиті військовою частиною НОМЕР_1 комунальні послуги за тристороннім Договором тимчасового безоплатного користування від 28.12.2022 року №1 за період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, згідно положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, відшкодування вартості одержаної від постачальника електричної енергії та спожитої стороною-2 повинна проводитись відповідачем відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вже було встановлено судом, між сторонами укладено тристоронній Договір №1 безоплатного тимчасового користування, де згідно з п.4.9. цього Договору військова частина НОМЕР_1 (він же Користувач), зобов`язана укласти договори на відшкодування комунальних послуг, а згідно п.3.2., 8.2. цього ж Договору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Платник, він же Відповідач), зобов`язаний відшкодовувати Позивачу вартість комунальних послуг, що спожиті Користувачем у процесі виконання договору.

Позивач на адресу відповідача направляв акти виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, за розподіл електричної енергії, а також акти фіксації показників лічильника електричної енергії.

Проте, відповідач зобов`язання за договором не виконав, вартість спожитої військовою частиною НОМЕР_1 електричної енергії позивачу не відшкодував, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 253537,27 грн.

Доказів того, що відповідач належним чином виконав зобов`язання за вищевказаним договором, матеріали справи не містять.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відсутність бюджетних асигнувань, не звільняє особу від виконання покладених на нього обов`язків та від сплати компенсаційних платежів контрагенту.

Аналогічного висновку дійшов Європейський Суд з прав людини в рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004, вказавши, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

На підставі зазначеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем (як платником за тристороннім Договором тимчасового безоплатного користування від 28.12.2022 № 1) не надано доказів погашення заборгованості перед позивачем з відшкодування 253537,27 грн за спожиту третьою особою електричну енергію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат на комунальні послуги за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 в сумі 253537,27 грн є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому задовольняє вказані позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи те, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу спірної суми заборгованості, суд дійшов висновку, що позов є цілком обґрунтованим, доведеним, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) - 253537,27 грн заборгованості та 3803,06 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "07" листопада 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський