РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2024Справа № 910/11301/24

За позовом Фізичної особи-підприємця Родіонова Дмитра Олександровича

до Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС"

про стягнення 47 700,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Піскунова

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Родіонов Дмитро Олександрович (далі - позивач, ФОП Родіонов Д.О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (далі - відповідач, КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС") про стягнення 47 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.11.2019 між позивачем та відповідачем укладено Договір № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування. Позивач зазначив, що укладений між сторонами договір є договором найму (оренди) комунального майна (паркувального майданчика), оскільки предметом договору є надання за плату в експлуатацію (користування) майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 53 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю. Позивач вважає, що оскільки він був звільнений на підставі п. 1.3.2 рішення Київської міської ради від 30 березня 2022 року №4551/4592 від оплати за Договором з 24.02.2022 року по 15.05.2022 року, тому підлягають стягненню з відповідача сплачені позивачем за вказаний період кошти у загальній сумі 47 700,00 грн (6 625,00 грн за 24.02.2022 - 28.02.2022 + 41 075,00 грн за березень 2022).

Позовна заява сформована в системі "Електронний суд" 15.09.2024 та зареєстрована у КП "Діловодство спеціалізованого суду" 16.09.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Родіонова Дмитра Олександровича прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11301/24, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/11301/24.

08.10.2024 в системі "Електронний суд" представником відповідача сформовано та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, посилаючись на те, що розмір наданих послуг та строки сплати, погодженні сторонами у Договорі на вільному волевиявленні, а тому виконання всіх передбачених умов є обов`язковими для виконання сторонами; договір діє лише із змінами, викладеними в додаткових угодах до даного договору, які підписані сторонами, проте позивач за весь час дії договору не звертався з пропозицією внести будь-які зміни у договір щодо оплати послуг.

09.10.2024 в системі "Електронний суд" представником позивача сформовано та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" письмові пояснення.

14.10.2024 в системі "Електронний суд" представником позивача сформовано та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" відповідь на відзив на позовну заяву з викладеними у ній поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

17.10.2024 в системі "Електронний суд" представником відповідача сформовано та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмові пояснення, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

07.11.2019 між Комунальним підприємством "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (далі - відповідач, КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС", Сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Родіоновим Дмитром Олександровичем (далі - позивач, ФОП Родіонов Д.О., Сторона-2) був укладений Договір № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, Сторона-1 передає за плату Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 53 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Відповідно до п. 3.1. Договору, майданчик для паркування вважається переданим в експлуатацію Стороні-2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію.

11.11.2019 між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП Родіоновим Д.О. підписано Акт приймання-передачі паркувального майданчика, згідно з умовами якого, Сторони цим Актом підтверджують, що Сторона-1 передала, а Сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 59 машино-місць за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

Відповідно до п. 4.1. Договору, загальна ціна договору про передачу паркувального майданчику в експлуатацію визначається за формулою:

Цдог = Векспл + Праз, де

Цдог - ціна договору в гривнях;

Векспл - вартість експлуатації паркувального майданчика за весь період, що підлягає оплаті на умовах договору в гривнях;

Праз - одноразовий платіж за право укладення договору в гривнях.

Векспл = Вмм*К*Т, де

Вмм - вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону;

К - кількість машиномісць паркувального майданчика, експлуатація яких підлягає оплаті;

Т - період, що підлягає оплаті на умовах в календарних днях.

Не підлягає оплаті експлуатація спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Праз = Векспл*С%, де

С% - відсоткова ставка, що становить 10%.

Відповідно до п. 4.2. Договору, вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 25,00 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 4,16 грн.

Загальна ціна договору становить 1 597 420,00 грн, з яких вартість експлуатації паркувального майданчика за весь період - 1 452 200,00 грн, та одноразовий платіж за право укладення договору - 145 220,00 грн (п. 4.3. Договору).

Умовами п. 4.5. Договору передбачено, що оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання передачі Стороною-1 в експлуатацію Стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється Стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок Сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місці, за який проводиться оплата не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за яким здійснюється розрахунок. Плата за місяць в якому підписано акт приймання-передачі здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця.

30 березня 2022 року Київською міською радою прийнято рішення № 4551/4592 «Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX».

Згідно з 1.3.2 Рішення Київської міської ради від 30.03.2022 року № 4551/4592 з метою забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану Київська міська рада вирішила встановити, що на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX у сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

Рішенням Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 «Про відновлення роботи автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності», яке набирає чинності з 16.05.2022, вирішено виключити пункти 1.3.1 та 1.3.2 з рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592.

В подальшому, рішенням Київської міської ради від 18.05.2023 № 6332/6373 Про внесення змін до Рішення від 30.03.2022 № 4551/4592, доповнено рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 пунктом 5: «Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022»

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що він був звільнений від здійснення оплати за Договором від 07.11.2019 № ДНП-2019-11/02 з 24.02.2022 по 15.05.2022. Проте, ФОП Родіоновим Д.О. здійснив оплату за даним Договором за лютий 2022 та березень 2022 року.

Судом з матеріалів справи встановлено, що:

- за лютий 2022 року позивачем сплачено за 28 днів - 37 100,00 грн (1 325,00 грн * 28 днів). Здійснення оплати за лютий 2022 підтверджується: платіжним дорученням № 21 від 28.03.2022 в розмірі 15 000,00 грн, платіжним дорученням № 22 від 30.03.2022 в розмірі 10 000,00 грн, платіжним дорученням № 23 від 14.04.2022 в розмірі 12 100,00 грн.

- за березень 2022 року сплачено за 31 день 41 075,00 грн (1 325,00 грн * 31 день). Здійснення оплати за березень 2022 підтверджується: платіжним дорученням № 24 від 14.06.2022 в розмірі 4 107,50 грн, платіжним дорученням № 27 від 29.06.2022 в розмірі 11 925,00 грн, платіжним дорученням № 30 від 12.07.2022 в розмірі 12 322,50 грн, платіжним дорученням № 37 від 23.08.2022 в розмірі 20 537,50 грн.

Всього сплачено позивачем з 24.02.2022 по 31.03.2022 за Договором на користь КП "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" - 47 700,00 грн (6 625,00 грн + 41 075,00 грн).

В позовній заяві позивач зазначає, що оскільки він був звільнений від оплати за Договором про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, з 24.02.2022 року на підставі п. 1.3.2. Рішення КМР №4551/4592 від 30.03.2022, то він не повинен був сплачувати оплату за Договором з 24.02.2022, тобто в лютому 2022 з 24.02.2022 по 28.02.2022 (5 днів) - 6 625,00 грн. (1 325,00 грн. * 5 днів) та в березні 2022 року - 41 075,00 грн. (1 325,00 грн. * 31 днів), а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 47 700,00 грн.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача грошові кошти в розмірі 47 700,00 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог про стягнення основного боргу у повному обсязі, зазначивши таке:

- з урахуванням положень рішень Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 та від 14.05.2022 № 4577/4618, відповідачем правомірно було виставлено рахунки на оплату за лютий та березень 2022 року, а оплата за квітень та по 16 травня 2022 року за договором не нараховувалась;

- враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2024 № 910/1248/23, відповідач вважає, що п. 5 рішення Київської міської ради № 6332/6373 від 18.05.2024 не може застосовуватись при нарахуванні платежів суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з КП «Київтранспарксервіс» договорів, оскільки станом на дату прийняття цього рішення, пункт 1.3. рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, що регулював питання нарахування платежів таким суб`єктам господарювання було виключено рішенням Київської міської ради № 4577/4618 від 14.05.2022;

- позивач не звільнений від обов`язку оплачувати платежі нараховані за послуги, оскільки рішення Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 (з урахуванням змін та доповнень, внесених рішенням Київської міської ради № 4569/4610 від 15.04.2022) набрало чинності з моменту оприлюднення та норми зазначені у ньому не поширюються на відносини, що виникли до його оприлюднення.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви ФОП Родіонов Д.О. повністю.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено Договір № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування.

Постановою Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 були зроблені висновки, що оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму.

При цьому у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 910/20720/16 та від 03.02.2020 у справі № 910/6312/19, згідно якого подібний договір є договором надання послуг, а також відступив від висновку у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 910/8413/17 про те, що такий договір є договором найму майнових прав.

Таким чином, укладений між сторонами Договір № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму, що регулюється положеннями глави 58 ЦК України та глави 30 ГК України.

Згідно з частиною першою ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та п`ятою ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста ст. 762 ЦК України).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, оскільки рішення Київської міської ради від 30 березня 2022 року №4551/4592 звільняє від оплати суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з комунальним підприємством "Київтранспарксервіс на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", то це рішення має зворотну дію у часі, так як скасовує цивільну відповідальність особи за невиконання умов договору щодо здійснення плати за Договором про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування з моменту введення 24.02.2022 воєнного стану в Україні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав про помилковість висновків позивача, що рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 має зворотну дію у часі, оскільки посилаючись на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні у справі від 09.02.1999 № 1-pn/1999, згідно з яким положення частини першої ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб (людини і громадянина) і не поширюється на юридичних oci6, проте надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті, проте рішення Київської міської ради, на які посилається позивач, не міститься прямої вказівки про надання цим нормативно-правовим актам зворотної дії у часі.

В постанові Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 були зроблені висновки, що оскільки рішення від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, відповідач отримав право не здійснювати оплату за договором саме з 24.02.2022 (п. 97); на підтвердження цієї позиції свідчить рішення Київської міської ради від 18.05.2023 № 6332/6373, яким внесено зміни до Рішення від 30.03.2022, а саме доповнено його пунктом 5 такого змісту: «Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022» (п. 98); однак, оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022, то нарахування суми основного боргу за березень 2022 року є необґрунтованим та, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають (п. 100).

Таким чином заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищевикладеними висновками Верховного Суду.

Приймаючи до уваги викладене, позивач отримав право не здійснювати оплату за Договором № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування саме з 24.02.2022 по 16.05.2022.

Однак, оскільки позивачем було здійснено оплату за вказаним Договором за лютий 2022 року у розмірі 37 100,00 грн (28*1 325,00 грн) та за березень 2022 року у розмірі 41 075,00 грн (31*1 325,00 грн), останній просить повернути сплачені ним кошти за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 у розмірі 47 700,00 грн (6 625,00 грн за лютий 2022 року (5 днів * 1 325,00 грн) та 41 075,00 грн за березень 2022 року (31 днів *1 325,00 грн)) на підставі ст. 1212 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що кошти він отримав на підставі договору, що є належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), a тому застосування ст. 1212 ЦК України є незаконним.

Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень частини першої ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17 та від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).

Крім того, пунктом 3 частини третьої ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Як встановлено судом, з урахуванням постанови Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23, позивач був звільнений від оплати оренди за експлуатацію 56 машиномісць за укладеним із відповідачем Договором № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування з 24.02.2022 по 16.05.2022 на підставі рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (рішення Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 та від 18.05.2023 № 6332/6373), у зв`язку з чим, здійснені позивачем оплати за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 включено у розмірі 47 700,00 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, понесених позивачем, який складається з суми судового збору у розмірі 3 028 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав, водночас відповідач у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у зазначеному в позовній заяві розмірі, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Фізична особа-підприємець Родіонов Дмитро Олександрович заявив вимогу майнового характеру - про стягнення з відповідача коштів у загальному розмірі 47 700,00 грн.

Отже, за подання до господарського суду позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В той же час, ФОП Родіонов Д.О. за звернення до Господарського суду міста Києва із майновою вимогою сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №44 від 12.09.2024.

Тобто позивачем при зверненні до суду із позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн за подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Оскільки, позов задоволено повністю, відтак судовий збір у сумі 2 422,40 грн покладається на відповідача.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат на послуги із професійної правничої допомоги на суму 12 000,00 грн позивачем до матеріалів справи долучено:

- договір про надання правової допомоги № 35/Г від 13.09.2024;

- акт про надання професійної правової допомоги від 13.09.2024 згідно з яким Адвокатське об`єднання надало за Договором, а Клієнт прийняв наступні послуги (професійну правничу допомогу): написання позовної заяви - 6 500,00 грн;

- платіжні інструкції № 46 від 20.09.2024 на суму 6 000,00грн та №50 від 27.09.2024 на суму 500,00грн;

- акт про надання професійної правової допомоги від 14.10.2024 згідно з яким Адвокатське об`єднання надало за Договором, а Клієнт прийняв наступні послуги (професійну правничу допомогу): написання відповіді на відзив - 5 500,00 грн;

- платіжна інструкція №53 від 14.10.2024 на суму 5 500,00 грн;

Крім того, матеріали справи містять докази на підтвердження повноважень представника позивача - адвоката Сабадин Алли Василівни, а саме: копії ордеру серії АІ № 1690137 від 13.09.2024 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6332/10 від 08.12.2017.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву були викладені заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу у зазначеному в позовній заяві розмірі, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Частиною четвертою ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом також враховано, що справа № 910/11301/24 є справою незначної складності, ціна позову становить 47 700,00 грн. Обґрунтуванням позовних вимог є дія рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 та висновки Верховного Суду у справі № 910/1248/23 щодо застосування вказаного рішення Київської міської ради до спірних правовідносин, які виникли на підставі Договору № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладеного з КП «Київтранспарксервіс».

Перевіривши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оцінивши необхідність поданих представником позивача документів в обґрунтування позовних вимог, а також їх зміст, враховуючи специфіку та складність справи, результат її вирішення, обсяг, вид та зміст наданих послуг, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що співмірними із складністю справи є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код: 35210739) на користь Фізичної особи-підприємця Родіонова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 47 700,00 грн (сорок сім тисяч сімсот гривень 00 коп) заборгованості, 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) витрати на професійну правничу допомогу 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судові витрати зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 12.11.2024.

Суддя Оксана ГУМЕГА