РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2024Справа № 910/6765/24
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/6765/24.

За позовом Фізичної особи-підприємця Мороза Олега Ігоровича ( АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 )

до Фізичної особи-підприємця Вараниці Євгенія Віталійовича ( АДРЕСА_3 )

про стягнення 400 000, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мороз Олег Ігорович звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Вараниці Євгенія Віталійовича про стягнення 400 000, 00 грн попередньої оплати, сплаченої згідно рахунка-фактури №394 від 26.03.2024, за яким товар так і не був поставлений.

У позовній заяві позивач також виклав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

04.06.2024 суд ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.07.2024 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

10.07.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив.

15.07.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в прохальній частині якого позивач виклав клопотання про витребування у представника відповідача підтверджень повноважень адвоката (представника) відповідача для здійснення представництва інтересів відповідача

Щодо клопотання про продовження процесуального строку, суд констатує, що позивач подав відповідь на відзив в строк, встановлений судом.

Клопотання про витребування з відповідача доказів підтвердження повноважень адвоката мотивує тим, що представник відповідача у відзиві посилається на договір укладений між відповідачем та адвокатським об`єднанням «АЛТЕКСА», в яке представник відповідача, адвокат Вдовиченко В.О., не входить на думку позивача не входить.

По-перше, позивачем не дотримано вимог визначених статтею 81 Господарського процесуального кодексу щодо клопотання про витребування доказів.

По-друге, представник відповідача для підтвердження повноважень представляти інтереси відповідача до матеріалів справи надав ордер серії АІ №1523633 від 19.06.2024, який у відповідності до пункту 2 частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

Зазначений ордер виданий АО «АЛТЕКСА» та на ньому міститься підпис адвоката відповідача.

Пунктом 9 та 10 Положення про ордер на надання правничої допомоги, затверджений рішенням Ради адвокатів України №41 від 12.04.2019, ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності). Ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката (власноручний або електронний) який надає правничу допомогу на підставі цього ордера, та підпис (власноручний або електронний) керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи (за її наявності). Під час дії воєнного стану на території України дозволяється видача адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням ордеру без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання, адвокатського бюро. Правовідносини між адвокатом, який надає правничу допомогу на підставі цього ордера та адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро врегульовуються внутрішніми документами цих організаційно правових форм здійснення адвокатської діяльності.

На підтвердження того, що представник відповідача не перебуває в АО «АЛТЕКСА» позивач надає роздруківку з ЄДРПОУ в якій зазначено керівника та двох засновників та в переліку яких немає представника відповідача.

Суд зазначає, що зазначений доказ не є підтвердженням того, чи перебуває або не перебуває представник відповідача в адвокатському об`єднанні, оскільки, частиною 6 статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» внормовано, що адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо неналежності повноважень в представника відповідача (адвокат).

Відтак, в суду відсутні сумніви в належності підтвердження повноважень представника відповідача адвоката, який здійснює представництво інтересів на підставі ордера, який містить підпис адвоката, а значить оформлений належним чином.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів з відповідача.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

08.04.2024 Фізична особа-підприємець Мороз Олег Ігорович (позивач) на підставі рахунка-фактури №394 від 26.03.2024 на суму 860 250, 00 грн здійснив на користь Фізичної особи-підприємця Вараниці Євгенія Віталійовича попередню оплату за товар, зазначений в рахунку-фактури у розмірі 400 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №RJO2-7TSU-2QNX-TVKU.

Як стверджує позивач, 09.04.2024 відповідач в односторонньому порядку змінив попередньо узгоджений товар, у зв`язку з чим позивач припинив будь-яку співпрацю з відповідачем та скасував замовлення.

23.05.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача лист-заяву вих. №23/05 від 23.05.2024, в якому позивач просив відповідача повернути отримані кошти у формі попередньої оплати у розмірі 400 000, 00 грн.

Однак позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують повернення суми попередньої оплати.

З огляду на зазначене, позивач констатує, що дія договору була припинена, тому грошова сума попередньої оплати втратила ознаки авансу та стала грошовими коштами набутими відповідачем без достатньої правової підстави, відтак, позивач просить стягнути з відповідача 400 000, 00 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

ІI. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 400 000, 00 грн.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі рахунка-фактури від відповідача перерахував останньому суму попередньої оплати за товар, який зазначений в рахунку-фактури. Проте, у зв`язку з односторонньої зміною відповідачем узгодженого товару, позивач скасував замовлення та вимагав повернути суму попередньої оплати, яку відповідач не повернув.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набуті грошові кошти.

IV. Заперечення відповідача.

В відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що позивач здійснив попередню оплату у розмірі 400 000, 00 грн на підставі рахунку-фактури №394 від 26.03.2024, а навпаки підтверджує такі дії зі сторони позивача.

Однак, відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та просить відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне.

По-перше, відповідач акцентує увагу, що кошти, які отримані відповідачем від позивача, набуті відповідачем за наявності правової підстави, оскільки між сторонами існували договірні зобов`язання, а тому вимога про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України є необґрунтованою.

По-друге, комунікація щодо виконання робіт, відповідачем здійснювалась не з позивачем, а з представником Олени Синюк, на підтвердження чого відповідач надав роздруківки листування з месенджера «Telegram».

По-третє, оскільки основна частина робіт щодо товару була виконана, між відповідачем та позивачем проводилась комунікація щодо повернення коштів у розмірі 150 000, 00 грн, але позивач відмовився від повернення коштів.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи підтверджується факт існування між сторонами договірних зобов`язань та в якій формі вони були узгоджені?

- чи підтверджується факт здійснення позивачем попередньої оплати?

- чи є належними та допустимими доказами роздруківки листувань, які надає відповідач?

- чи підтверджуються доводи відповідача, що роботи по товару були частково виконані та те, що позивач відмовився від повернення 150 000, 00 грн?

- чи підлягає до спірних правовідносин застосування приписів статті 1212 Цивільного кодексу України?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 1, пункт 2 частини 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 1, 2 стаття 202 Цивільного кодексу України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 стаття 203 Цивільного кодексу України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 стаття 205 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (частина 1 стаття 207 Цивільного кодексу України).

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина 2 стаття 205 Цивільного кодексу України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 стаття 639 Цивільного кодексу України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 стаття 638, частина 1 стаття 640, частина 1 стаття 641, частина 1-2 стаття 642 Цивільного кодексу України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 стаття 173 Господарського кодексу України).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина 1 стаття 179 Господарського кодексу України).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 181 Господарського кодексу України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 2, 3 стаття 180 Господарського кодексу України).

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (частина 7 стаття 180 Господарського кодексу України).

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (частина 2 стаття 184 Господарського кодексу України).

Отже, чинним законодавством України передбачена можливість укладати господарські договори в спрощений спосіб.

Як підтверджено матеріалами справи та сторонами по справі, відповідач виставив позивачу рахунок-фактури №394 від 26.03.2024 із зазначенням номенклатури на суму 860 250, 00 грн, таким чином, здійснивши пропозицію позивачу укласти господарський договір.

Позивач, в свою чергу, здійснив попередню оплату у розмірі 400 000, 00 грн, що в свою чергу підтверджується платіжною інструкцією №RJO2-7TSU-2QNX-TVKU від 08.04.2024, копія якої міститься в матеріалах справи, таким чином, позивач вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідач не заперечує, а підтверджує, що на підставі виставленого рахунку-фактури отримав від позивача попередню оплату у розмірі 400 000, 00 грн, зокрема, в тексті відзиву відповідач зазначає, що між сторонами було узгоджено, що відповідач розпочинає виконання робіт після внесення позивачем грошової суми у зазначеному розмірі.

Зі змісту позовної заяви та відзиву на позовну заяву вбачається, що предметом договору було здійснення відповідачем робіт по нанесенню логотипів на предмети, які зазначені в рахунку-фактурі №394 від 26.03.2024.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина 1, 2 стаття 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 стаття 843 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (стаття 854 Цивільного кодексу України).

З огляду на фактичні обставини та вищезазначені приписи законодавства, судом встановлено, що між сторонами було укладено в спрощений спосіб договір підряду на виконання відповідачем за завданням позивача робіт по нанесенню на продукцію логотипів, шляхом надання відповідачем позивачу рахунку-фактури та здійснення останнім на користь відповідача попередньої оплати за такі роботи.

Отже, з моменту прийняття пропозиції (попередньої оплати) позивачем між сторонами укладено господарський договір підряду у спрощений спосіб і відповідно між сторонами виникли та існували зобов`язальні відносини.

В подальшому, як стверджує позивач, 09.04.2024 відповідач в односторонньому порядку змінив попередньо узгоджений товар, у зв`язку з чим позивач скасував замовлення та вимагав від відповідача повернути суму попередньої оплати.

Відповідач, в свою чергу зазначає, що комунікація щодо робіт, відповідачем здійснювалась не з позивачем, а з представником Олена Синюк, на підтвердження чого відповідач надав роздруківки листування з месенджера «Telegram» та те, що між сторонами здійснювалась комунікація щодо повернення відповідачем позивачу суми попередньої оплати у розмірі 150 000, 00 грн, у зв`язку з частковим виконанням відповідачем робіт та від повернення яких позивач відмовився.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 стаття 73, частина 1 стаття 74, частина 1 стаття 76, частина 1 стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, в свою чергу, констатує, що обставини на які посилаються сторони у справі, а саме щодо односторонньої зміни попередньо узгодженого товару, щодо частково виконаних робіт та щодо перемовин про повернення попередньої оплати у розмірі 150 000, 00 грн від якої позивач відмовився не підтверджені будь-яким достовірними та допустимими доказами, які свідчили б, що такі домовленості досягались уповноваженими особами від імені фізичних осіб-підприємців, а отже такі твердження не беруться судом до уваги.

Окремо, щодо тверджень відповідача, що перемовини щодо виконання робіт велись не з позивачем, а іншими особами, які не є сторонами в даній справі та на підтвердження чого відповідач надає відповідні роздруківки листування, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 наголосила, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

В даному випадку, суд позбавлений можливості встановити авторів листування роздруківки, яку відповідача долучив до матеріалів справи, окрім цього відповідач в відзиві зазначає, що особи з якими велось листування не є учасниками справи та зі змісту листування неможливо встановити, що надане листування повинно підтвердити або спростувати, відтак, такі докази є неналежними та недопустимими, тому судом вони не приймаються та відхиляються.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (частина 2 стаття 846 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 1 стаття 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2 стаття 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів, що станом на 23.05.2024 відповідач виконав або приступив до виконання робіт по нанесенню логотипів на продукцію, яка зазначена в рахунку-фактури №394 від 26.03.2024.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина 2 стаття 849 Цивільного кодексу України).

23.05.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб лист-заяву вих. №23/05 від 23.05.2024, в якому просив відповідача повернути отримані кошти попередньої оплати у розмірі 400 000, 00 грн на реквізити позивача, у зв`язку з не виконанням своїх зобов`язань щодо узгодженого товару.

Відповідач не заперечує, що отримав від позивача лист-заяву вих. №23/05 від 23.05.2024, а навпаки в відзиві на позовну заяву посилається на зазначений лист.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1 стаття 1212 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив: «Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Системний аналіз положень ст. ст. 11, 177, 202, ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі».

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 24.07.2020 у справі №922/2216/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 21.02.2020 у справі №910/660/19, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19, вказав на те, що положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору.

Як зазначено вище, позивач направив відповідачу лист-вимогу лист-заяву вих. №23/05 від 23.05.2024 зі змісті якого вбачається, що позивач не бажає продовжувати дію договору підряду укладеного між сторонами у справі в спрощеній спосіб, а тому такі дії на переконання суду вважаються відмовою від договору у порядку частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, також в зазначеному листі, позивач у відповідача просив повернути суму попередньої оплати у розмірі 400 000, 00 грн.

Заперечень щодо змісту листа-заяви вих. №23/05 від 23.05.2024 або його не отримання відповідачем відзив на позовну заяву не містить.

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач в спосіб, передбачений законом, відмовився від договору підряду, у відповідача відпали підстави, на яких він набув кошти позивача у вигляді авансу (попередньої оплати), а тому позивач правомірно заявляє вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів попередньої оплати, які набути без достатньої правової підстави (підстава набуття згодом відпала).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів виконання робіт або повернення позивачу попередньої оплати до суду не надав.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на все вищезазначене, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді не повернутої позивачу суми попередньої оплати (авансу) по договору підряду, підстава набуття якої у відповідача відпала в силу частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України становить 400 000, 00 грн, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.

2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Позивач на виконання вимог частини 2 статті 123 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 58 800, 00 грн та зазначив, що розрахунок буде уточнено в порядку передбаченому законом.

Проте, позивач не конкретизував у відповідності до якого саме закону та норми будуть надані уточнення розміру витрати на професійну правничу допомогу та докази їх понесення.

Суд звертає увагу, що згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що позивачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до закінчення розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження, але в будь якому разі до моменту написання рішення.

Таким чином, позивач не зазначив, що відповідні докази будуть подані у відповідності до абзацу 2 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не конкретизував в якій саме строк передбачений зазначеною нормою (до закінчення судових дебатів; протягом 5 днів після ухвалення рішення суду) будуть подані відповідні докази щодо понесення судових витрат (на професійну правничу допомогу), тому суд вирішує питання щодо розподіл судових витрат позивача в даному рішенні.

Враховуючи те, що позивачем взагалі не надано будь - яких доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати на професійну правничу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Мороза Олега Ігоровича до Фізичної особи-підприємця Вараниці Євгенія Віталійовича про стягнення 400 000, 00 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вараниці Євгенія Віталійовича ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Мороза Олега Ігоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) кошти авансу у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких