ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" жовтня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3046/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши справу

за позовом керівника Подільської окружної прокуратури (66302, Одеська обл., Подільський район, м. Подільськ, просп. Шевченко, 10)

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15; )

до відповідача: Приватного підприємства «Меридіан 72» (65053, Одеська обл., м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, кв. 9; )

про стягнення 69 426,41 грн;

представники учасників справи:

від прокуратури Тунік В.М.,

від позивача Десятова Н.А.,

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Меридіан 72» про стягнення 69 426,41 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди державної власності.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення об`єкта оренди після закінчення строку дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2008.

Ухвалою від 15.07.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено прокурору строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду обґрунтованого розрахунку суми, що стягується з відповідача.

25.07.2024 до суду надійшла заява, в якій надано пояснення щодо розрахунку заборгованості.

Ухвалою від 30.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3046/24, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.08.2024, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив.

Протокольною ухвалою від 26.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2024.

16.10.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 30.10.2024.

28.10.2024 до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача щодо розрахунку неустойки.

У судовому засіданні, яке відбулось 30.10.2024, прокурор просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача підтримала заявлені прокурором позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвал суду на юридичну адресу Приватного підприємства «Меридіан 72» - 65053, Одеська обл., м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, кв. 9.

Однак, судова кореспонденція поверталася до суду з відмітками пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд виснував про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

30.10.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Щодо підстав для представництва прокурором у цій справі інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (п. 2 ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

За положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У Постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор фактично дає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави чи територіальної громади, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен вказати їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи зміст поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п.2 резолютивної частини).

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності.

Статтею 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що ФДМУ виступає відповідно до законодавства орендодавцем державного майна, здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна тощо.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 5 цього Закону ФДМ України у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем нерухомого майна.

Наказом Фонду Державного майна України № 678 від 15.05.2012 (з змінами та доповненнями) затверджено Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України в районі, місті.

Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Отже Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, яке є правонаступником Регіонального відділення ФДМ України по Одеській області, є уповноваженим органом на виконання функцій держави у правовідносинах щодо оренди державного майна та орендодавцем об`єктів нерухомості.

Відтак, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях є Орендодавцем майна.

Листом від 26.02.2024 за № 61-1644вих-24 Подільська окружна прокуратура повідомила Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про встановлення обставин неналежного виконання Орендарем вимог договору оренди майна №1 від 16.12.2008, зокрема, щодо стягнення неустойки (а.с. 53-55).

У відповідь на вказаний лист Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївських областях окружній прокуратурі повідомлено про відсутність матеріально-технічного забезпечення, тому у відділення відсутня можливість здійснювати захист інтересів держави у судовому порядку (а.с. 56-57).

Таким чином, як зауважив прокурор, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, як орган державної влади, не здійснює захист інтересів держави.

З огляду на вказане, в ході листування з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, яке здійснювалося на підставі абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором повідомлено уповноважений державний орган про порушення інтересів держави.

Відсутність відповідного реагування з боку державного органу свідчить про те, що захист порушених інтересів держави не здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Наявність порушення інтересів держави, надання прокурором розумного строку на захист таких інтересів та невжиття ним відповідних заходів, зумовлює необхідність захисту порушених інтересів держави прокурором у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Подільською окружною прокуратурою повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про наявність підстав для представництва та підготовку позовної заяви в інтересах компетентного органу (а.с. 64).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд встановив наступне.

16.12.2008 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, як Орендодавцем, та Приватним підприємством «Меридіан 72», як Орендарем, укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі Договір; а.с. 31-33), згідно з п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлове вбудоване приміщення 2-го поверху 2-х поверхової адміністративної будівлі, загальною площею 10,7 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Балта, вул. Кірова 13, що перебуває на балансі Головного управління статистики в Одеській області (надалі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ФОП Шеремет М.С. станом на 08 вересня 2008 року та становить 7 600,00 грн.

За актом приймання-передачі від 16.12.2008 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлове вбудоване приміщення 2-го поверху 2-х поверхової адміністративної будівлі, загальною площею 10,7 кв.м, за адресою м. Балта, вул. Кірова 13, що обліковується на балансі Головного управління статистики в Одеській області (а.с. 34).

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) та п. 19 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 16.05.2007 № 768, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2007 за № 604/13871 і становить без ПДВ за пропозицією Орендаря як єдиного заявника 100,00 грн.

Згідно з п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців.

У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженого управляти об`єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін.(п. 10.3 Договору).

В подальшому, Орендарем та Орендодавцем підписано ряд додаткових договорів, якими внесено зміни до Договору, зокрема, щодо нарахування орендної плати та продовження строку оренди майна.

Так, 28.12.2011 внесно зміни до п 3.1. Договору та збільшено суму орендної плати до 160,32 грн (за серпень 2011 р.). Визначено, що орендна плата за місяць оренди вересень 2011 р. визначається шляхом коригування орендної плати за місяць оренди серпень 2011 р. на індекс інфляції за вересень 2011 р. включно (а.с. 35).

11.01.2012 внесно зміни до п. 3.1. Договору та збільшено суму орендної плати до 286,96 грн. Також внесено зміни до п. 10.1. Договору та продовжено строк його дії до 16.10.2014 включно (а.с. 38).

15.04.2015 внесно зміни до п 10.1. Договору та продовжено строк його дії до 16.09.2017 включно (а.с. 41).

06.11.2017 внесно зміни до п 10.1. Договору та продовжено строк його дії до 16.08.2020 включно, за умови виконання п. 3.12 та п. 5.15 Договору, якими передбачено проведення нової незалежної оцінки протягом двох місяців з моменту укладення вказаного договору та внесення відповідних змін до основного Договору на підставі нової оцінки майна (а.с. 42).

07.05.2018 внесено зміни до п. 1.1, яким збільшено оціночну вартість майна на підставі звіту про незалежну оцінку від 15.02.2018, що була проведена ТОВ «Вердикт експертиза» та становить 39 638 гривень, у зв`язку з чим, збільшено орендну плату до 611,09 грн (а.с. 43-44).

Пунктом 3.3. Договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ (в редакції станом на момент укладення між сторонами договору від 06.11.2017 про продовження строку дії Договору до 16.08.2020 включно) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З 01.02.2020 Закон № 2269-ХІІ «Про оренду державного та комунального майна», яким сторони керувалися при укладенні Договору, втратив чинність внаслідок набрання чинності Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019 (далі Закон України № 157-ІХ), який введений в дію 01.02.2020.

В п. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 157-ІХ зазначено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Як вже було зазначено судом, згідно з Договором від 06.11.2017 про внесення змін до Договору термін дії останнього було продовжено до 16.08.2020 включно.

Отже, на момент закінчення терміну дії Договору вже діяв Закон № 157-IX, який набрав чинності з 01.02.2020, тому правовідносини щодо продовження строку дії Договору оренди регулював Закон України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частин 1-3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною 1 статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною 2 статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами 11 та 12 частини 2 статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Слід зазначити, що відповідач у визначений Законом строк не звертався до позивача із заявою про продовження Договору, з огляду на що Договір є припиненим 16.08.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 10.6. Договору, чинність останнього припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його укладено, а також в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п. 5.10. Договору у разі припинення або розірвання Договору Орендар зобов`язується повернути Балансоутримувачу Об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) Об`єкту оренди з вини Орендаря.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу (п. 10.9. Договору).

Згідно з п. 10.10. Договору майно вважається повернутим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендодавця.

Враховуючи, що термін дії договору закінчився 16.08.2020, а Орендар в порядку Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX не подав заяви на продовження Договору, Регіональне відділення ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях листом від 23.09.2020 за № 11-06-04147 повідомило ПП «Меридіан 72», що Договір оренди від 16.12.2008 слід вважати таким, що припинив дію (а.с. 50).

Цим же листом позивач повідомив відповідача про необхідність підписання акту-приймання передачі орендованого майна, три примірники якого додав до листа, та звільнення орендованого приміщення.

Відповідно до Постанови КМУ від 27.05.2022 за № 643 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», якщо сторони договору позбавлені можливості підписати акт повернення майна з оренди, майно вважається повернутим з моменту отримання Орендодавцем заяви Орендаря про дострокове припинення договору.

23.03.2023 ПП «Меридіан 72» звернулось до позивача із заявою про розірвання договору оренди та повідомило про відсутність можливості підписати акт повернення майна (а.с. 52).

Тим самим, як зазначає прокурор у позовній заяві, Орендарем фактично повернуто орендоване майно 23.03.2023.

Враховуючи те, що термін дії Договору закінчився 16.08.2020, а Орендарем орендоване майно повернуто тільки 23.03.2023, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях за період з 20.08.2020 по 23.03.2023 в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України нарахувало неустойку у розмірі подвійної орендної плати, яка за розрахунком позивача склала 69 426,41 грн.

У зв`язку з несплатою неустойки, а також враховуючи нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, прокурор звернувся до господарського суду з цим позовом.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до загальних засад цивільного законодавства, договір с підставою виникнення зобов`язань. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити і поті тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор .має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 Цивільного кодексу України визначає строк (термін) виконання зобов`язання, а саме якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Таким чином, Договір є підставою виникнення права Орендаря користуватися орендованим Майном упродовж строку дії договору зі сплатою Орендодавцю орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку Орендаря негайно повернути Орендодавцеві майно у стані в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Статтею 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

З метою вирішення питання щодо повернення орендованого майна листом від 30.03.2023 за №11-06-01214 Орендодавець повідомив Орендаря про наявну заборгованість та необхідність звільнення орендованого майна з підписанням акту приймання - передачі (повернення з оренди), сплату заборгованості з орендної плати та неустойки.

Частиною 2 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У зв`язку з тим, що обов`язок відповідача щодо повернення об`єкта оренди вважається виконаним 23.03.2023, суд дійшов висновку, що позивач мав обґрунтовані підстави для нарахування відповідачу неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна за заявлений період з 20.08.2020 по 23.03.2023.

Щодо розміру неустойки.

Як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку, розмір нарахованої неустойки становить 69 426,41 грн.

Перевіривши запропонований розрахунок, суд погоджується з тим, що за 11 днів серпня та за вересень 2022 р. розмір неустойки становить 1875,87 грн, що вказано наприкінці розрахунку. Водночас, починаючи з жовтня 2022 р. неустойку нараховано виходячи з розміру орендної плати, який не відповідає умовам Договору, у зв`язку з чим розрахунок в період з жовтня 2022 р. по 23.03.2023 вважається судом необґрунтованим.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок неустойки, який виглядає наступним чином:

ПеріодОр.ставка, грнІ.і.Неустойка, грн
Серпень 2020Міс. - 689,74 11д. - 244,7599,80489,50
Вересень 2020693,19100,501386,38
Жовтень 2020700,12101,001400,24
Листопад 2020709,22101,301418,44
Грудень 2020715,60100,901431,20
Січень 2021724,90101,301449,80
Лютий 2021732,15101,001464,30
Березень 2021744,60101,701489,20
Квітень 2021749,81100,701499,62
Травень 2021759,60101,301519,20
Червень 2021761,12100,201522,24
Липень 2021761,88100,101523,76
Серпень 2021760,3699,801520,72
Вересень 2021769,48101,201538,96
Жовтень 2021776,41100,901552,82
Листопад 2021782,62100,801565,24
Грудень 2021787,32100,601574,64
Січень 2022797,60101,301595,20
Лютий 2022810,36101,601620,72
Березень 2022846,83104,501693,66
Квітень 2022873,08103,101746,16
Травень 2022896,65102,701793,30
Червень 2022924,45103,101848,90
Липень 2022930,92100,701861,84
Серпень 2022941,16101,101882,32
Вересень 2022959,04101,901918,08
Жовтень 2022983,02102,501966,04
Листопад 2022989,90100,701979,80
Грудень 2022996,83100,701993,66
Січень 20231 004,80100,802009,60
Лютий 20231 011,83100,702023,66
Березень 2023Міс. 1027,01 23д. - 761,98101,501523,96
ВСЬОГО:51 803,16

Таким чином, позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню на суму 51 803,16 грн.

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 51 803,16 грн неустойки. У задоволенні решти вимог щодо стягнення 17 623,25 грн неустойки суд відмовляє.

За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з частковим задоволенням позову на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 259,37 грн.

Керуючись ст.ст. 53, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов керівника Подільської окружної прокуратури (66302, Одеська обл., Подільський район, м. Подільськ, просп. Шевченко, 10) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15; ) до Приватного підприємства «Меридіан 72» (65053, Одеська обл., м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, кв. 9; ) про стягнення 69 426,41 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Меридіан 72» (65053, Одеська обл., м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, кв. 9; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15; ) 51 803,16 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства «Меридіан 72» (65053, Одеська обл., м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, кв. 9; ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2 259,37 грн на користь Одеської обласної прокуратури за такими реквізитами: отримувач коштів Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3), код ЄДРПОУ отримувача 03528552, рахунок отримувача UA0000564, банк отримувача ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820172.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 30 жовтня 2024 р. Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2024 р.

Суддя Р.В. Волков