ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2024 р. Справа№ 910/19799/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2024

у справі № 910/19799/23 (суддя - Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»

про стягнення 26 465, 74 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" звернулося до Господарського суду міста Київ з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про стягнення страхового відшкодування 26 465, 74 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування, виплачене внаслідок відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, яке сталося 29.08.2023, за пошкодження "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 26 465, 74 грн, на підставі Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії МТСБУ №464/2020 від 26.02.2020.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 у задоволенні позову Товариству з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення 26 465, 74 грн - відмовлено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 570 грн 00 коп за розгляд даної справи.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» 09.09.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 10.09.2024), в якій просить її прийняти та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ТДВ «СГ «Оберіг» про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу у розмірі 26 465,74 грн - задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 у справі № 910/19799/23, розгляд якої призначено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

27.09.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України. Вказаний відзив було отримано позивачем 27.09.2024. Відповіді на відзив чи заперечень щодо розміру правової допомоги не надійшло станом на момент ухвалення постанови.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи. А тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з урахуванням наступного.

Так, апелянт зазначив, що в оскаржуваному рішенні по справі №910/19799/23 суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не дотримано його вимог в частині невідкладного повідомлення (але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок) відповідача про ДТП, яка сталася 29.08.2023.

З зазначеним вище твердженням позивач категорично не погоджується, виходячи з наступного. Так, розглянувши заяву ТОВ «ВІНБРЕЛ» про виплату страхового відшкодування, АТ «СК «Арсенал Страхування» було прийнято рішення про визнання події страховим випадком та сплачено страхове відшкодування в розмірі: 71 123,86 грн. на рахунок СТО - ТОВ «Фольксваген Центр Кривий Ріг», що підтверджується платіжними дорученнями №46078892 від 15.09.2023.

Водночас, у зв`язку з виплатою АТ «СК «Арсенал Страхування» страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди АТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку суброгації.

Апелянт зазначив, що на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на дату ДТП) АТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із претензією на суму 71 123,86 грн., як до страховика заподіювача шкоди.

Отже, на момент звернення АТ «СК «Арсенал Страхування» до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із претензією в порядку суброгації розслідувати обставини страхового випадку та оглядати пошкоджений транспортний засіб іншими страховиками вже не було ані сенсу, ані можливості.

Таким чином, апелянт зазначив, що розрахунок та виплату страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснювало на підставі наданих АТ «СК «Арсенал Страхування» документів, а саме: підставі протоколу огляду, проведеного за участі АТ «СК «Арсенал Страхування» та рахунку СТО - ТОВ «Фольксваген Центр Кривий Ріг» від 01.09.2023.

Повний комплект документів, на підставі яких було здійснено страхове відшкодування, був наявний у ТДВ СК «Альфа-Гарант», але відповідач протягом розумну часу не звертався до позивача із проханням ознайомити його або надати для огляду зазначені вище документи, що свідчить про відсутність будь-якої зацікавленості в проведенні з боку ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» самостійного розслідування події.

Враховуючи відсутність з боку ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» протягом розумного терміну повідомлення позивача про подальші свої дії, позивач, керуючись принципом «мовчазної згоди» та у повній відповідності до Порядку та ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняв вмотивоване рішення про виплату страхового відшкодування на користь АТ «СК «Арсенал Страхування».

Таким чином, апелянт вважає, що позиція суду першої інстанції про невчасне повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди - позбавило відповідача можливості взяти участь в розслідуванні страхової справи та встановленні факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди - не відповідають дійсності та помилково були взяті судом до увагу.

Також сторона заперечувала розмір стягнутих адвокатських витрат, зазначивши про необґрунтований їх розмір.

Тому, позивач просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з урахуванням наступного.

Так, відповідач зазначив, що позивач не дотримався порядку повідомлення відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку, згідно строків визначених підпунктом «а» пункту 3.2 статті 3 Порядку. А також, позивач в порушення підпункту «б» пункту 3.2 статті 3 Порядку не забезпечив можливість відповідачу приймати участь в розслідуванні страхового випадку.

Окрім цього, відповідач зазначив, що розмір виплаченої та заявленої до стягнення суми страхового відшкодування є необґрунтованим, оскільки відсутній звіт про оцінку (експертиза) пошкодженого майна, яка б дала змогу врахувати визначені статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» фактори. Вказане, за доводами відповідача, є порушенням абзацу 3 пункту 5.1. статті 5 Порядку, оскільки між страховиками не погоджено суму страхового відшкодування.

А тому відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.08.2023 в місті Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOUAREG» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ВІНБРЕЛ» був забезпечений Акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Крім того, на момент вчинення ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 була забезпечена полісом АТ3667035, страховиком згідно якого є Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (позивач) та одночасно полісом ЕР214470803 страховиком згідно якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (відповідач).

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2023 у справі №244/6603/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (ДТП 29.08.2023), передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно рахунку СТО (ТОВ «Фольксваген Центр Кривий Ріг») від 01.09.2023 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля («VOLKSWAGEN TOUAREG» д.н.з. НОМЕР_1 ) склала 71 123, 86 грн. Також дана сума підтверджується страховим актом №006.02151323-1 від 12.09.2023, який склав АТ «СК «Арсенал Страхування».

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «ВІНБРЕЛ» у розмірі 71 123, 86 грн, що підтверджується платіжною інструкцією віл 15.09.2023.

19.09.2023 АТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до позивача із претензією щодо здійснення перерахунку страхового відшкодування у розмірі 71 123, 86 грн.

27.10.2023 між позивачем та АТ «СК «Арсенал Страхування» було підписано Угоду, відповідно до якої сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком складає 67 923, 86 грн, а з вирахуванням франшизи у розмірі 3 200, 00 грн - складає 64 527, 67 грн.

30.10.2024 позивачем складено страховий акт №ЦВ/23/5388 та розрахунок страхового відшкодування, в якому відображена сума страхового відшкодування у розмірі 64 527, 67 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування АТ «СК «Арсенал Страхування» у розмірі 64 527, 67 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №40354 від 30.10.2023.

09.10.2023 позивач засобами електронного зв`язку повідомив відповідача про настання події, яка містить ознаки страхового випадку та прийняття рішення щодо настання події.

09.11.2023 позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу заяву вих. №1045 про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від оплаченої суми страхового відшкодування, яку відповідач отримав 13.11.2023.

Відповідач, листом вих. №28.11.-15 від 28.11.2023 відмовило позивачу у відшкодуванні страхової виплати у розмірі 50%, оскільки позивачем порушені вимоги Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який затверджений протоколом Президії МТСБУ №464/2020 від 26.02.2020 (надалі - Порядок).

З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього частину страхового відшкодування на підставі пункту 5.2. статті 5 Порядку, а саме 26 465, 74.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про страхування" предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

Стаття 989 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовує Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 26.02.2020 року №464/2020 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 989 Цивільного кодексу України та пунктом 17.3 статті 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Поряд із цим, обов`язок страховика щодо проведення відповідного розслідування страхового випадку, в тому числі встановлення факту наявності у страхувальника інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено пунктом 34.1 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом пункту 3.1 статті 3 Порядку страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом 1961 (Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.

Водночас, як правомірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, інформацію про страховий випадок позивачем отримано 21.09.2023 із претензії вих. №/Г від 19.09.2023 страховика пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП 29.08.2023.

За таких обставин, у відповідності до підпункту «а» пункту 3.2. Порядку, позивач зобов`язаний був направити відповідачу повідомлення про страховий випадок до 26.09.2023 включно, оскільки як правильно вказав суд першої інстанції 23.09.2023 та 24.09.2023 - вихідні дні.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач направив повідомлення про страховий випадок відповідачу засобами електронного зв`язку 09.10.2023. Вказана обставина не заперечується та не була спростовано апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

У цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про відсутність як можливості, так і необхідності дотримання вказаних положень Порядку, оскільки Порядок є локальним актом МТСБУ, який згідно пункту 51.11. статті 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - є обов`язковими для виконання усіма членами МТСБУ.

Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що оскільки позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства України та Порядку в частині своєчасного повідомлення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Група "Оберіг" про настання події, що містить ознаки страхового випадку, - відсутні підстави для стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Група "Оберіг" частини виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 26 465,74 грн через недотримання вимог, передбачених пунктом 3.2 статті 3 Порядку.

А тому правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог. Інші доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи із вказаних норм права та з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) також не встановив.

Щодо доводів апелянта про неспівмірність та необґрунтованість розміру витрат на послуги адвоката у розмірі 6 570 грн 00 коп за розгляд даної справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що доказів неспівмірності задоволеного розміру адвокатських витрат іншою стороною надано не було. Як і не було надано доказів того, що аналогічні послуги могли бути надані за нижчою вартістю. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками, зокрема: зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 380, 00 грн, які просив стягнути з позивача.

На підтвердження понесених судових витрат, відповідачем було долучено до відзиву на апеляційну скаргу відповідач до відзиву на апеляційнускаргу додав: копію договору про надання професійної правничої допомоги №46382п/1 від 18.09.2024; акт прийому-передачі наданих послуг від 27.09.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги №46382п/1 від 18.09.2024.

Так, в акті зазначені види наданих послуг, кількість годин та вартість кожної з послуг, а саме: підготовка відзиву на апеляційну скаргу; кількість годин - 3; вартість - 4 380, 00 грн.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Дослідивши поданий відзив на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначає, що такий відзив частково дублює мотиви відзиву, що був поданий стороною в суд першої інстанції. Таким чином, з урахуванням ціни позову (26 465,74 грн), невеликого об`єму поданих сторонами документів, виходячи з оцінки критерію складності справи, обсягу наданих адвокатом обсягу робіт, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини даної справи, дійшов висновку, що обґрунтований розмір витрат відповідача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 2 190,00 грн (50 % від заявленої суми). Вказаний розмір відповідає критерію пропорційності, розумності та справедливості. Заперечень щодо від скаржника щодо розміру витрат на професійна правову допомогу не надходило.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 у справі № 910/19799/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2024 у справі №910/19799/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення витрат на професійна правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 190 (дві тисячі сто дев`яносто) грн 00 коп. за розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції.

В решті задоволення заяви про стягнення витрат на професійна правничу допомогу - відмовити.

5. Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

6. Матеріали справи №910/19799/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич