РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2024Справа № 910/5715/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Дишканта Д.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК"

2) Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора №14965353 від 06.08.2014

За участі представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача-1 Омельченко І.В.

від відповідача-2 Бублик Ю.В.

від третьої особи не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (далі - Банк, ПАТ «МТБ БАНК», відповідач-1) та Міністерства юстиції України (далі - Мінюст, Міністерство, відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора №14965353 від 06.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України №14965353 від 06.08.2014 про реєстрацію за ПАТ «КБ «Центр» (правонаступником якого, за твердженням позивача, є ПАТ «МТБ БАНК») квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено реєстратором з порушенням вимог законодавства України, у зв`язку з чим таке рішення реєстратора, на переконання позивача, підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2024 відкрито провадження у справі, зокрема, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.06.2024 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , третя особа).

29.05.2024 відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором Державної реєстраційної служби України, при цьому Міністерство наділене лише організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації, проте не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Крім того, 29.05.2024 від відповідача-2 надійшли пояснення щодо неможливості надання відповідей на запитання позивача.

31.05.2024 від відповідача-1 (ПАТ "МТБ БАНК") надійшов відзив на позов.

03.06.2024 від Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли матеріали реєстраційної справи № 00, які були наявні у останнього в електронному вигляді на 51 аркуші (розшиті).

13.06.2024 позивачем подані:

- заява про виклик ОСОБА_5 як свідка у даній справі;

- заява про невиконання відповідачами у даній справі вимог ухвали суду в частині надання відповідей на запитання позивача в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

- відповідь на відзив відповідача-2;

- клопотання про витребування у відповідача-1 доказів.

14.06.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.06.2024 від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.06.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 08.07.2024.

18.06.2024 від позивача надійшла заява про несанкціоноване вилучення з матеріалів реєстраційної справи рішення державного реєстратора від 16.06.2014 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, в якій позивач вказав, що в межах розгляду справ № 753/8006/20 та № 359/3708/20 рішення державного реєстратора від 16.06.2014 було наявне серед матеріалів реєстраційної справи, у зв`язку з чим позивач просив суд витребувати у Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчену копію рішення державного реєстратора від 16.06.2014 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію. Позивач звернув увагу суду на ту обставину, що копії матеріалів реєстраційної справи, що надійшли на адресу Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали суду, пронумеровані, але не прошиті.

26.06.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

08.07.2024 відповідачем-1 подані заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.07.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 22.07.2024.

12.07.2024 від третьої особи надійшло клопотання про встановлення додаткового строку для подання до суду письмових пояснень.

19.07.2024 від відповідача-1 надійшли пояснення.

22.07.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

22.07.2024 від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких останній підтримав заявлені позивачем вимоги, а також подані останнім клопотання в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.07.2024 відкладено підготовче засідання на 05.08.2024; повторно зобов`язано відповідача-1 виконати вимоги пункт 4 ухвали суду від 15.05.2024 у цій справі, надавши відповіді на запитання, які містяться в пункті 22.1 позовної заяви (або зазначити причини відмови від надання відповідей) в порядку статті 90 ГПК України з дотриманням вимог статті 88 ГПК України; повторно витребувано у Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прошиті та пронумеровані належним чином засвідчені копії документів, які були подані заявником разом з заявою № 6820190 від 30.05.2014, що зберігаються в матеріалах реєстраційної справи № 00, номер запису про право власності № 6684545 від 30.05.2014, згідно з рішенням державного реєстратора Сидорчука А.В. від 06.08.2014 № 14965353; зобов`язано Департамент з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) роз`яснити, чи наявне у матеріалах реєстраційної справи № 00 рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. від 16.06.2014 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, надавши засвідчену копію вказаного рішення. У випадку відсутності відповідного рішення зазначити про це окремо; роз`яснено про відповідальність, встановлену процесуальним законодавством, за ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасників справи, та неповідомлення суду про неможливість подати докази.

31.07.2024 від відповідача-1 (ПАТ "МТБ БАНК") надійшли відповіді на запитання у формі заяви свідка.

02.08.2024 від відповідача-1 (ПАТ "МТБ БАНК") надійшла заява, в якій останнім повідомлено про припинення повноважень представника.

05.08.2024 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 05.08.2024 відкладено підготовче засідання на 05.08.2024, а також повторно витребувано у Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прошиті та пронумеровані належним чином засвідчені копії документів, які були подані заявником разом з заявою № 6820190 від 30.05.2014, що зберігаються в матеріалах реєстраційної справи № 00, номер запису про право власності №6684545 від 30.05.2014, згідно з рішенням державного реєстратора Сидорчука А.В. від 06.08.2014 №14965353.

Крім того, вказаною ухвалою зобов`язано Департамент з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) роз`яснити, чи наявне у матеріалах реєстраційної справи №00 рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. від 16.06.2014 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, надавши засвідчену копію вказаного рішення. У випадку відсутності відповідного рішення зазначити про це окремо.

13.08.2024 від Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання вимог ухвали суду від 05.08.2024 надійшли документи.

26.08.2024 від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Підготовче засідання, призначене на 26.08.2024, не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві та ракетно-шахедної атаки на місто Київ.

Ухвалою від 30.08.2024 призначено проведення підготовчого засідання на 16.09.2024.

03.09.2024 від позивача надійшло доповнення до заяви про поновлення строків позовної давності.

Ухвалою суду від 16.09.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 26.09.2024.

26.09.2024 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, 26.09.2024 від відповідача-1 надійшла заява про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2024.

30.09.2024 від Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання вимог ухвали суду від 05.08.2024 надійшли документи.

10.10.2024 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

10.10.2024 від позивача надійшла заява про визнання доказів недопустимими та вступне слово в судовому засіданні на початку розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 10.10.2024 було оголошено перерву до 17.10.2024.

16.10.2024 від позивача надійшли пояснення щодо доказів наявних у матеріалах справи № 910/5715/24.

У судовому засіданні 17.10.2024 було оголошено перерву до 31.10.2024.

У судове засідання 31.10.2024 представники третьої особи не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідачів, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 31.10.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви, відповіді на відзиви, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.02.2011 Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Центр» (далі-ПАТ «КБ «Центр») та фізичною особою-підприємцем Плєсковим Василем Івановичем укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 230211/6-КЮ, з лімітом 2 000 000 грн (далі - Кредитний договір), до якого вносилися зміни договорами про внесення змін та доповнень від 22.02.2012 № 1, від 12.03.2012 № 2 та від 31.07.2013 № 3, щодо умов, прав та обов`язків сторін.

У пункті 1.1 договору про внесення змін та доповнень від 31.07.2013 № 3 сторони підтвердили строк повернення кредитних коштів - до 28 серпня 2014 року, а в додатку № 1 до нього затвердили графік зменшення ліміту кредитної лінії, а саме: - до 01 вересня 2013 року - 5 000,00 грн; до 01 жовтня 2013 року - 10 000,00 грн; до 01 листопада 2013 року - 10000,00 грн; до 01 грудня 2013 року - 20 000,00 грн; до 01 січня 2014 року 20 000,00 грн; до 01 травня 2014 року - 15 000,00 грн; до 01 червня 2014 року -15 000,00 грн; до 01 липня 2014 року 20 000,00 грн; до 01 серпня 25 000,00 грн; до 28 серпня 2014 року - 1 860 000,00 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором ПАТ «КБ «Центр» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 23.02.2011 № 98 (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (далі - предмет іпотеки, квартира АДРЕСА_3 ), яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності від 11.12.2009, серія НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що у зв`язку з подіями у грудні 2013 року ПАТ «КБ «Центр» та позивач прийняли спільне рішення закрити торгівельні бази у сілі Проців та сілі Вороньків Бориспільського району в цілях безпеки, що призвело до порушення графіку платежів станом на 01.04.2014 в сумі 40 000,00 грн.

Позивач зазначає, що з 08 квітня 2014 року до 10 квітня 2014 року за рахунок відчуження об`єкту нерухомості в місті Житомир та продажу товарів ОСОБА_6 сплатив банку понад 1 500 000,00 грн, які були скеровані на виконання графіку платежів та сплату процентів по кінець травня 2014 року включно.

Втім, за твердженнями позивача, він позбавлений можливості документально підтвердити ці обставини у зв`язку з тим, що докази були знищені озброєними посадовими та довіреними особами ПАТ «КБ «Центр» під час рейдерського захоплення складських та офісних приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , яке було здійснене 20 липня 2016 року, що розслідується у кримінальному провадженні № 0001543 від 29 липня 2016 року.

Позивач зазначає, що незважаючи на відсутність законних підстав (відсутність «іпотечного випадку»), на засіданні правління ПАТ «КБ «Центр», протокол від 19 травня 2014 року № 27, було затверджено рішення кредитного комітету, протокол від 19 травня 2014 року № 53/190514, про прийняття у власність банка нерухомого майна, а саме: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_5 , у позасудовому порядку.

30 травня 2014 року іпотекодержатель (ПАТ «КБ «Центр») звернувся до органу державної реєстрації з заявою про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 6820190.

16 червня 2014 року державний реєстратор Сидорчук А.В. прийняв рішення №13797365 про зупинення розгляду заяви № 6820190 за відсутності необхідних документів. Зобов`язано заявника надати документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя, як того вимагає пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі -Порядок № 868).

Позивач вказує, що протягом двох місяців заявник не усунув обставин, що стали підставою для зупинення розгляду заяви, а саме не надав документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, чим порушив вимоги частини четвертої пункту 16 Порядку № 868.

Незважаючи на ці обставини, відсутність законних підстав та необхідних документів для здійснення державної реєстрації, на переконання позивача, державний реєстратор Сидорчук А.В., у порушення вимог законодавства щодо порядку державної реєстрації нерухомого майна, прийняв протиправне рішення від 06 серпня 2014 року № 14965353 про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_3 на користь іпотекодержателя ІІАТ «КБ «Центр», чим порушив вимоги частини другої статті 9, частини першої та четвертої статті 15, частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на 01.01.2014; частини першої пункту 6, підпункту 5, частини першої пункту 15, частини восьмої пункту 16, частини першої пункту 28, підпункту 16, частини першої пункту 37, частини першої пункту 39, частини першу та другу пункту 46 Порядку № 868.

Крім того, ПАТ «КБ «Центр», за твердженнями позивача, не повідомив іпотекодавця ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі Договору іпотеки, не надіслав письмову вимогу про виселення, як того вимагає частина друга статті 40 Закону № 898-ІV та стаття 109 ЖК України, не надав можливості забрати меблі та особисті речі, про що стало відомо лише 16 вересня 2014 року.

Крім того, іпотекодержатель не повідомив, за якою вартістю було задоволено вимоги іпотекодержателя. На письмовий запит не надано інформацію, який залишок кредиту було погашено за рахунок предмета іпотеки, не відшкодовано іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, як того вимагає абзац другий частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

12 грудня 2014 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив визнати противоправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука В.А. №14965353 від 06 серпня 2014 року про державну реєстрацію речових прав на квартиру АДРЕСА_3 , зобов`язати Міністерство виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року № 6684545 (справа № 826/19487/14).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року рішення першої інстанції залишено без змін.

15 березня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України рішення попередніх інстанцій скасовано, справу № 826/19487/14 направлено на новий розгляд.

15 лютого 2017 року Окружний адміністративний суд міста Києва задовольнив позовну заяву ОСОБА_1

13 липня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд рішення суду першої інстанції у вказаній справі залишив в силі.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх інстанцій, 28 липня 2017 року ПАТ КБ «Центр» звернувся до Верховного Суду України із касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року.

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року звернувся до органу державної реєстрації із заявою про виключення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року № 6684545 про право власності ПАТ «КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_3 .

Позивач вказує, що 19 вересня 2017 року ПАТ «КБ «Центр» звернувся до органу реєстрації з листом від 14.09.2017 № 20-148-1/Ю, з проханням виключити з державного реєстру прав записи про іпотеку та обтяження на квартиру АДРЕСА_3 , внесені 23 лютого 2011 року на підставі Договору іпотеки.

20 вересня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 передано від ОСОБА_1 до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2017 року № 3186.

12 грудня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 передано від ОСОБА_8 до ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, про що до реєстру було внесено запис про право власності 23884671 за ОСОБА_2

12 рудня 2017 року, на підставі Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майна від 29 листопада 2017 року, на засіданні правління ПАТ «КБ «Центр», протокол № 50 було прийнято рішення про списання з балансу банка квартири АДРЕСА_3 , яке було виконано, що підтверджується відповідним меморіальним ордером № 7387 від 15 грудня 2017 року.

Позивач вказує, що у період з 23 лютого 2011 року до 17 грудня 2023 року, ні ПАТ «КБ Центр», ні ПАТ «МТБ БАНК» не зверталися до суду з позовом до позичальника ФОП Плєсков В.І. щодо неналежного виконання умов Кредитного договору та не зверталися до суду з позовом до іпотекодавця ОСОБА_1 щодо неналежного виконання умов Договору іпотеки, з огляду на те, що заборгованість за Кредитним договором була погашена.

29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 826/19487/14 скасувала рішення судів попередніх інстанцій, закрила провадження в адміністративній справі та роз`яснила позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Втім, позивач вказує, що у зв`язку з тим, що станом на 29 травня 2018 року він вже не був власником квартири АДРЕСА_3 , бо 20 вересня 2017 року продав її третій особі, у нього було відсутнє порушене право, а відповідно були відсутні підстави для звернення до суду за захистом порушених прав, як то передбачено статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України.

У травні 2020 року ПАТ «МТБ БАНК», як правонаступник ПАТ «КБ «Центр», звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про витребування з його незаконного володіння квартири АДРЕСА_3 , на підставі якої було відкрито провадження у справі № 753/8006/20.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі № 753/8006/20 ОСОБА_1 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, про що ОСОБА_1 , за його твердженнями, достеменно стало відомо лише після отримання вказаної ухвали у лютому 2021 року.

14 квітня 2021 року до суду вх. №25813 від Департаменту з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради, листом від 09 квітня 2021 року № 074/07/1-1035 надійшли матеріали Реєстраційної справи № 000 щодо об`єкту: квартира АДРЕСА_2 , але під час розгляду справи та прийняття рішення суддя Лужецька О.Р. не взяла ці матеріали до уваги.

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про зміну статусу у даній справі на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, разом із якою було подано зустрічний позов, обґрунтовуючи це тим, що встановлення у даній страві протиправності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» 06 серпня 2014 року виключить можливість задоволення позову ПАТ «МТБ БАНК» щодо витребування квартири АДРЕСА_3 від добросовісного набувача ОСОБА_2

18 листопада 2021 року суд повернув позовну заяву ОСОБА_1 заявнику та у зміні статусу відмовив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на вказане судове рішення відмовлено, роз`яснено про право на звернення до суду з окремим позовом.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в задоволенні касаційної скарги щодо розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 в межах справи № 753/8006/20 було відмовлено.

23 лютого 2023 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 753/8006/20, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ «МТБ БАНК» щодо витребування квартири АДРЕСА_3 з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою у справі № 753/8006/20.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «МТБ БАНК» було відмовлено.

02 серпня 2023 року ПАТ «МТБ БАНК» звернулося до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, яка обґрунтована тим, що встановлені апеляційним судом обставини щодо протиправності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ПАТ «КБ «Центр», відповідно до рішення держаного реєстратора від 06 серпня 2014 року № 14965353 не є предметом доказування у справі № 753/8006/20, бо не стосуються вимог позивача, а стосуються дій з іпотечним майном між ПАТ «КБ «Центр» та іпотекодавцем ОСОБА_1 , а, відповідно, мають окремий спосіб захисту порушених або невизнаних прав ОСОБА_6 . Банк вказав, що на сьогоднішній день не існує спору чи рішення, яке б набрало законної сили, яким би було скасовано реєстраційну дію щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Зі змісту касаційної скарги від 02 серпня 2023 року, на переконання ОСОБА_1 , йому стало відомо, що позивач у справі № 753/8006/20 ПАТ «МТБ БАНК» не визнає протиправність набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ПАТ «КБ «Центр» у 2014 році і, як наслідок, не визнає право ОСОБА_1 відчужувати квартиру АДРЕСА_3 третій особі 20 вересня 2017 року, тобто стало відомо про невизнане право, яке підлягає судовому захисту.

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду з цим позовом і просить суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В. № 14965353 від 06.08.2014 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , яка належала ОСОБА_1 .

У свою чергу, відповідачі заперечили проти задоволення позовних вимог.

Міністерство, зокрема, вказало, що не є належним відповідачем у справі, оскільки, у разі скасування за рішенням суду державної реєстрації прав на нерухоме майно, така реєстрація проводиться державним реєстратором, а не Міністерством.

Відповідач-1, зокрема, вказав на відсутність порушеного права та заявив про пропуск позовної давності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, в першу чергу, необхідно з`ясувати наявність чи відсутність порушення права.

Узагальнені доводи позовної заяви зводяться до того, що була відсутня прострочена заборгованість за Кредитним договором і протягом двох місяців заявником (ПАТ «КБ «Центр») не було усунуто обставин, що стали підставою для зупинення розгляду заяви, а саме не надано документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення реєстраційної дії.

Отже, предметом доказування у цій справі є з`ясування наявності/відсутності у державного реєстратора підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас, решта обставин, на які вказують учасники справи, не входять до предмета доказування у цій справі.

Слід зазначити, що на виконання вимог ухвал суду у цій справі Департаментом з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано копії реєстраційної справи №00.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань перед банком (в частині повернення кредитних коштів), банк використав свої права, надані Законом України «Про іпотеку» та Договором іпотеки, і звернувся до державної реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «КБ «Центр».

Слід зазначити, що позивачем не подано суду жодного належного, достовірного, допустимого та вірогідного доказу, який би підтверджував факт погашення заборгованості за Кредитним договором і відсутність простроченої заборгованості станом на момент звернення ПАТ «КБ «Центр» до державного реєстратора з відповідною заявою.

Посилання позивача на рейдерське захоплення та вилучення документів не підтверджено документально та засновано виключно на твердженнях позивача.

Судом встановлено, що з матеріалів реєстраційної справи № 00 вбачається, що до заяви про державну реєстрацію права власності від 30.05.2014 ПАТ «КБ «Центр» були додані такі документи: договір іпотеки (та нотаріальна копія), серія та номер: 98, виданий 23.02.2011, видавник: посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.; договір про внесення змін № 1 (та нотаріальна копія), серія та номер: 1234, виданий 22.02.2012, видавник: посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.; договір про внесення змін № 2 (та нотаріальна копія), серія та номер: 346, виданий 22.03.2012, видавник: посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.; договір про внесення змін № 3 (та нотаріальна копія), серія та номер: 784, виданий 31.07.2013, видавник: посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.; копія вимоги про усунення порушень видавник: Публічне акціонерне товариство «КБ «Центр»; копія рекомендованих повідомлень (№637; № 629); копія розрахунку заборгованості; копія статуту, серія та номер: протокол № 1, виданий 22.04.2010, видавник: установчі збори засновників; копія протоколу, серія та номер: 27, виданий 19.05.2014, видавник: засідання правління ПАТ «КБ «Центр»; копія довіреності, серія та номер: 89, виданий 29.05.2014, видавник: ПАТ «КБ «Центр».

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 2 Закону № 1952-IV).

Порядок проведення самої державної реєстрації регулюється Порядком № 868, відповідно до пункту 46 якого для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у Законі № 1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Отже, у державного реєстратора під час ухвалення оскаржуваного рішення були наявні документи, необхідні для розгляду поданої заяви; доказів протилежного суду не подано.

Слід зазначити, що позивачем не спростовано, що наявні в матеріалах реєстраційної справи № 00 рекомендовані повідомлення є підтвердженням направлення на його адресу банком відповідної вимоги.

Так, з рекомендованих повідомлень (№ 637; № 629) вбачається, що ПАТ «КБ «Центр» було надіслано, а позивачем 31.03.2014 отримано вимогу.

Отже, 06.08.2014 державним реєстратором Сидорчуком А.В. було прийнято рішення №14965353 про проведення державної реєстрації права приватної власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Центр», яке повністю відповідало чинному на час проведення такої реєстрації законодавству України.

Стосовно посилань позивача на ухвалення державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід зазначити, що таке рішення не свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Стосовно заяви відповідача-1 про застосування позовної давності, то вона не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено відсутність порушення прав позивача.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Суд зазначає, що іншим доводам учасників справи оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236-237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде складено та підписано 12.11.2024.

Суддя О.Г. Удалова