РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.10.2024Справа № 915/379/24

За позовом: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

до: МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ;

про: витребування безпідставно набутого майна.

Суддя Сергій Балац

Секретар судового засідання Петькун Д.О.

Представники:

позивача: Лісецька Н.В.

відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про витребування у Миколаївської обласної державної адміністрації (миколаївської військової адміністрації) на користь АТ «Українська залізниця» дизельного палива в кількості 90,027 тон вартістю 4 246 336,96 грн. з посиланням на ст. 1212,1213 Цивільного Кодексу України.

Позивач вважає, що його майно, зокрема дизельне паливо в кількості 90,027 тон було набуте відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем зазначеного майна сторонами не вчинялось; відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення майна військовим командуванням не приймалися; інші підстави набуття відповідачем майна відсутні.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 915/379/24 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.07.2024 справу № 915/379/24 передано на розгляд до господарського суду м. Києва на підставі частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.07.2024 справу №915/379/24 прийнято свого провадження та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 26.08.2024.

12.08.2024 до господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначив, що дизельне паливо управлінням інфраструктури Миколаївської обласної військової адміністрації за актами приймання-передачі матеріальних цінностей було передано на потреби підприємств критичної інфраструктури, задіяні в життєзабезпеченні населення, перевезення гуманітарної допомоги, здійснення заходів територіальної оборони м. Миколаєва та інших населених пунктів Миколаївської області. Позивач, передаючи Миколаївській обласній військовій адміністрації дизельне паливо, знав, що у нього відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для передачі дизельного палива, проте здійснив таку передачу, а тепер, вимагаючи повернення дизельного палива, поводить себе суперечливо.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.08.2024 суд задовольнив заяву представника АТ «Українська залізниця» про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі "EasyCon".

16.08.2024 до господарського суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про залучення третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

16.08.2024 до господарського суду м. Києва надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач стверджував, що відповідачем не надано доказів, що дизельне паливо яке було отримано відповідачем від позивача в подальшому було передано третім особам та наголосив на тому, що оскільки предметом позову є замінна річ - дизельне паливо, то набувач (відповідач) зобов`язаний повернути потерпілому в натурі аналогічне майно за своїми властивостями того ж самого виду, марки тощо.

20.08.2024 до господарського суду м. Києва від відповідача надійшло заперечення (на відповідь на відзив).

Ухвалою-повідомленням від 02.09.2024 № 915/379/24 сторони спору повідомлені про призначення підготовчого засідання на 23.09.2024.

10.09.2024 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Миколаївської обласної державної адміністрації.

23.09.2024 в підготовчому засіданні судом відхилено клопотання про залучення третіх осіб, як необґрунтоване, оскільки рішення у справі не може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.10.2024.

14.10.2024 в судовому засіданні оголошено оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти таких вимог, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку утворено обласні військові адміністрації, у тому числі і Миколаївську обласну військову адміністрацію.

У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набули статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальник військової адміністрації забезпечує на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади.

Листом про надання матеріально-технічної допомоги №1135/0-05-57/4-22 від 14.04.2022 Миколаївська обласна державна (військова) адміністрація звернулася до регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з проханням щодо виділення, на добровільно безоплатних умовах, 50 тон дизельного пального для потреб підприємств критичної інфраструктури, задіяних в життєзабезпеченні населення, організації роботи з перевезення гуманітарної допомоги, продовження заходів територіальної оборони м. Миколаєва та інших населених пунктів області.

Також, Миколаївська обласна державна (військова) адміністрація листом про надання гуманітарної допомоги №1509/0-05-57/3-22 від 19.04.2022 звернулася до регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з проханням розглянути можливість надання допомоги у вигляді 40 тон дизпалива для перевезення вантажів гуманітарної допомоги населенню Миколаївської області.

На підставі зазначених листів, відокремлений підрозділ «Локомотивне депо Миколаїв» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» передало Миколаївській обласній державній (військовою) адміністрації 90,027 т дизельного палива, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі матеріальних цінностей від 15.04.2022 (35530 кг), 18.04.2022 (14497 кг), 29.04.2022 (11704 кг), 28.04.2022 (28296 кг).

Зазначені акти приймання-передачі не містять положень щодо передачі майна на платній основі зокрема, вказівки на його вартість, а будь-які умови щодо подальшого повернення переданого майна відсутні.

В подальшому зазначене дизельне паливо було передано управлінням інфраструктури Миколаївської обласної військової адміністрації за актами приймання-передачі матеріальних цінностей (копії додаються) на потреби підприємств критичної інфраструктури, задіяні в життєзабезпеченні населення, перевезення гуманітарної допомоги, здійснення заходів територіальної оборони м. Миколаєва та інших населених пунктів Миколаївської області, а саме:

Баштанській районній військовій адміністрації - 7700 дм3 (акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 09.05.2022, від 12.05.2022);

Миколаївській районній військовій адміністрації - 2500 дм3 (акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 09.05.2022);

Миколаївському управлінню магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» - 360 дм3 (акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 12.05.2022);

Товариству з обмеженою відповідальністю «Карс Клінінг» - 360 дм3 (акт приймання- передачі матеріальних цінностей від 13.05.2022;

Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради - 1000 дм3 (акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 10.05.2022);

Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - 320 дм3 (акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 10.05.2022);

Комунальному підприємству «ЕЛУ Автодоріг» - 1350 дм3 (акт приймання-передачі

матеріальних цінностей від 03.05.2022);

Товариству з обмеженою відповідальністю «Транспорт вугілля» - 400 дм3 (акт приймання передачі матеріальних цінностей від 23.05.2022);

Товариству з обмеженою відповідальністю «Майстер Буд-Монтаж» - 12113 дм3 (акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 11.05.2022, від 12.05.2022);

Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІОР ГРУП» - 40000 дм3 (акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 11.05.2022, від 12.05.2022, від 16.05.2022);

Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛНІК-СТРОЙ» - 41224 дм3 (акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 17.05.2022, від 19.05.2022).

Позивач звернувся до відповідача з листами від 06.06.2022 №ТЧ-01/140, від 08.08.2022 №ТЧ 161, від 04.10.2022 №ТЧ 180 від 30.11.2022 №ТЧ-01/209, від 10.01.2023 №ТЧ-08/9 згідно яких запропонував відповідачеві надати акти примусового відчуження встановленого зразка або повернути отримане дизельне паливо на підприємство.

У відповідь на зазначені звернення позивача відповідач листом від 20.09.2023 №05-57/2366/5-23 зазначив, що у місцевостях, де ведуться бойові дії , примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначених у ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». При цьому обласною військовою адміністрацією рішення про примусове відчуження майна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», зокрема дизельного палива, не приймалось.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до положень статті 1212 Цивільного Кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного Кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Тлумачення статті 1212 Цивільного Кодексу України свідчить, що для її застосування необхідно встановити обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 520/4210/18).

Відповідно до статті 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Отже, законом передбачено можливість укладення договорів у спрощеному порядку, зокрема, через ділову переписку - шляхом обміну документами та у вигляді конклюдентних дій (передачі дизельного палива). При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що укладені в письмовій формі.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 № 1192-XIV, гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами з мотивів гуманності отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують допомоги у зв`язку із соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного або надзвичайного стану, виникненням надзвичайної ситуації або тяжкою хворобою конкретної фізичної особи, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Як раніше встановлено судом позивач на підставі листів №1135/0-05-57/4-22 від 14.04.2022 та №1509/0-05-57/3-22 від 19.04.2022 здійснив передачу 90,027 т дизельного палива відповідачу, а відповідач прийняв таке майно для потреб підприємств критичної інфраструктури, задіяних в життєзабезпеченні населення, організації роботи з перевезення гуманітарної допомоги, продовження заходів територіальної оборони м. Миколаєва та інших населених пунктів області.

Висловлена відповідачем в згаданих листах пропозиція (прохання) про надання гуманітарної, тобто безоплатної та безповоротної допомоги є чіткою, такою, що не дає жодних сумнівів у її змісті та не передбачає ніяких можливих сподівань на платність чи поворотність.

Позивач, своїми діями (передачею дизельного палива) прийняв пропозицію відповідача та водночас не висловив зауважень чи зустрічних умов передачі такого палива, зокрема, щодо його оплатності чи поворотності. Отже майно передано позивачем безоплатно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, фактично є укладенням договору в спрощений спосіб. Таке оформлення договірних правовідносин сторонами відповідає приписам чинного законодавства України та за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором пожертви, який підпадає під правове регулювання Глави 55 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети.

Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви.

До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Суд приймає до уваги твердження відповідача щодо суперечливої поведінки позивача, та зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Загальні засади (принципи), зокрема добросовісність, є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Безпідставно набуте майно не підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для його передачі, проте здійснює таку передачу, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення такого майна.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

Отже, позивач, передаючи дизельне паливо відповідачу знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без примусу погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що Статутом АТ «Укрзалізниця» не передбачено можливості надання безоплатної допомоги у вигляді передачі майна АТ «Укрзалізниця» іншим юридичним особам чи громадянам виходячи з наступного.

Згідно п.33, 34 Статуту АТ «Укрзалізниця» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 р. № 938) від 30.10.2018 №938, здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому Статуту та меті діяльності товариства. Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків. Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим Статутом.

Оскільки безоплатно передане відповідачу майно (дизельне паливо) не внесене до статутного капіталу товариства, передання здійснювалося без порушення норм статуту АТ «Укрзалізниця».

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

А отже решта доводів та доказів наданих сторонами на обґрунтування своїх вимог і заперечень судом відхиляються, як такі, що не мають значення для правильного вирішення спору.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача..

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2024.

Cуддя Сергій БАЛАЦ