ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"06" листопада 2024 р. м. Одеса Справа № 916/4892/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову /вх. № 2-1698/24 від 04.11.2024/ у справі № 916/4892/24

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури /, адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, e-mail: /

в інтересах держави

до відповідача1: Одеської міської ради /, адреса 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1/;

відповідача2: товариства з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» /, адреса 65045, м. Одеса, вул. Жуковського, 30/;

відповідача3: товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Директ» /, адреса 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25/

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави з позовною заявою /вх. №5017/24/ до Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр», товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Директ», в якій просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради (ЄДРПОУ - 26597691) від 17.12.2013 № 4306 VI «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» в оренду земельної ділянки площею 0,2725 га, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморська, 1, для експлуатації та обслуговування будівлі медичного центру».

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморська, 1, укладений 19.03.2014 між Одеською міською радою (ЄДРПОУ - 26597691) та товариством з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» (), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В та зареєстровано в Реєстрі 19.03.2014 за № 322 (право оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за № 5038588, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

3. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» (ЄДРПОУ - 24766178) повернути територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ - 26597691) земельну ділянку площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморська, 1, а Одеську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку.

4. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Універсал Директ» (ЄДРПОУ - 42265996) повернути територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ - 26597691) земельну ділянку площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморська, 1, а Одеську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку.

5. Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,2755 га з кадастровим номером :29:005:0033 (номер запису про речове право: 5038588, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

6. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності Одеської міської ради (код ЄДРПОУ - 26597691) на земельну ділянку із кадастровим номером :29:005:0033 площею 0,2725 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; номер запису про речове право: 4409813);

7. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2725 га із кадастровим номером :29:005:0033 з одночасним закриттям Поземельної книги.

8. Стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір та перерахувати його на UA0000564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 (юридична та поштова адреса Одеської обласної прокуратури: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Одеської міської ради від 17.12.2013 № 4306 VI, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ТОВ «Міський андрологічний центр» земельної ділянки площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033, потягло юридичні наслідки у вигляді легітимізації використання земельної ділянки усупереч режиму використання таких земель та об`єкту культурної спадщини, що на ній знаходиться, визначеного Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Позов пред`явлено на підставі ст. 13 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 21, 203, 215, 216, 377, 393 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 21, 53, 54, 79-1, 99, 111, 120, 152 ЗК України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Ухвалою суду від 06.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4892/24; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовною заявою прокурором надано заяву про забезпечення позову /вх. № 2-1698/24 від 04.11.2024/, в якій прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор посилається на те, що на теперішній час договір оренди вказаної земельної ділянки від 19.03.2014 є дійсним, отже суб`єкти господарювання можуть вчиняти правочини щодо спірної земельної ділянки або розпочати забудову земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт культурної спадщини. В свою чергу, ураховуючи, що Одеська міська рада, на теперішній час, є власником земельної ділянки, орган місцевого самоврядування має змогу вчиняти будь-які дії, які можуть ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, зокрема, поділити земельну ділянку із кадастровим номером :29:005:0033, або об`єднати її з іншими земельними ділянками. Зазначені дії відповідачів можуть унеможливити поновлення інтересів держави, за наслідками розгляду цієї справи, та призвести до неефективності обраного прокурором способу захисту, що не буде відповідати принципу процесуальної економії, а також призведе до додаткових фінансових витрат позивачів.

Розглянувши заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову /вх. № 2-1698/24 від 04.11.2024/ у справі № 916/4892/24, господарський суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є зокрема визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 17.12.2013 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером :29:005:0033 площею 0,2725 га (категорія земель землі житлової та громадської забудови), що, на думку прокурора, прямо протирічило нормам Земельного кодексу України та Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Суд зазначає, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки (кадастровий номер: :29:005:0033), площею 0.2725 га, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Чорноморська, 1, дата державної реєстрації земельної ділянки: 02.10.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагенства у м. Одесі, цільове призначення: для експлуатації та обслуговування будівлі медичного центру, є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

При цьому 19.03.2014 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11759412 від 19.03.2014 18:10:20, здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 0,2725 га, для експлуатації та обслуговування будівлі медичного центру за орендарем: товариство з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр».

Позивач наголошує на тому, що надання земельної ділянки у користування ТОВ «Міський андрологічний центр», яким, як власником будівлі - пам`ятки, не було забезпечено її утримання у належному технічному стані, призвело до її руйнування. Позивач зазначає, що відповідачі можуть намагатися змінити чи знецінити майно, або вживати заходів, що унеможливлять повернення земельної ділянки у стані, у якому вона існує на сьогоднішній час.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Створення для особи, яка звернулась за захистом порушеного права, становища, коли захист такого права не відбудеться у межах одного судового провадження, є неприпустимим.

Викладене свідчить про те, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При вирішенні питання щодо вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд зобов`язаний на підставі поданих заявником доказів та аргументів оцінити саме обґрунтованість припущення можливості ухилення від виконання судового рішення та забезпечення ефективного захисту порушених інтересів держави.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі № 344/14718/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 320/3560/18.

Господарський суд зауважує, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже їх незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективно захистити порушені інтереси держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні проте тимчасові заходи, спрямовані на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Необхідність у зазначених заходах забезпечення позову викликана тим, що у разі відчуження нерухомого майна та здійснення реєстраційних дій стосовно спірного нерухомого майна, у разі задоволення позову прокурора стане неможливим виконання рішення суду.

Крім того, таке відчуження призведе до необхідність звернення із новим позовом до добросовісного набувача.

Відтак, невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Обраний прокуратурою спосіб забезпечення позову відповідає його предмету, його вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті спору.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиті заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті. Дані заходи забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки нададуть можливість захисту порушеного права у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження цим майном відповідачами задля запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позову.

Разом із тим, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядженням нерухомим майном, існування якого дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позовних вимог.

Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому поновлення порушеного права у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача спірного нерухомого майна.

За таких обставин, позивачем доведено наявність обґрунтованого припущення, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушеного права (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача).

Застосування заходів забезпечення позову, обраних прокурором, відповідають статтям 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а також вимогам співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви прокурора про забезпечення позову. У зв`язку із чим, заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову /вх. № 2-1698/24 від 04.11.2024/ у справі № 916/4892/24 підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена.

Суд зауважує на тому, що зазначені заходи забезпечення позову є тимчасовими (до закінчення розгляду справи) та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження за відповідачем права власності на майно) з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 141, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову /вх. № 2-1698/24 від 04.11.2024/ у справі № 916/4892/24 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на земельну ділянку площею 0,2725 га з кадастровим номером :29:005:0033 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судових рішень.

Стягувач: заступник керівника Одеської обласної прокуратури /, адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, e-mail: /

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Міський андрологічний центр» /, адреса 65045, м. Одеса, вул. Жуковського, 30/

Ухвала дійсна до пред`явлення до виконання згідно положень ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала складена та підписана 06.11.2024.

Ухвала набрала законної сили 06.11.2024 та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 254, 255 ГПК України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Петренко Наталія Дмитрівна