ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024м. ДніпроСправа № 904/2265/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (м. Дніпро)

про визнання правочину недійсним

Представники:

від позивача: Мельничук І.В.;

від відповідача: Мернік О.В.;

від відповідача: Романюха Д.М.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг", в якій просить визнати недійсним з моменту його вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.02.2024 №24/02-21. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач вчинив спірний правочин у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.02.2024 №24/02-21 з порушенням вимог чинного законодавства, що тягне за собою визнання недійним такого правочину.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.06.2024.

12.06.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у позові в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем недоведена спірність зарахованої заборгованості, а наявність на момент зарахування іншого спору в суді не спростовує висновок про безспірність заборгованості. Також зазначає, що позивачем недоведена неоднорідність зарахованих вимог, оскільки за спірною заявою зараховувалась заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які були предметом спору у справі №905/482/22, в рахунок погашення заборгованості позивача перед відповідачем зі сплати інфляційних втрат, які були предметом спору у справі №910/6269/22. Додатково зазначає, що зараховані відповідачем суми інфляційних втрат не знаходились за межами строку позовної давності.

13.06.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування наведеного клопотання зазначає, що 12.06.2024 позивач отримав через систему "Електронний суд" відзив на позов, проте через брак часу не мав можливості ознайомитись з відзивом та підготувати відповідь на відзив, у зв`язку з чим, просить відкласти підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 відкладено підготовче засідання на 18.07.2024.

08.07.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Пояснення позивача зводяться до цитування правових висновків Верховного Суду із вирішення спірних питань. Додатково зазначає, що на момент отримання позивачем заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог рішення суду у справі №910/6269/22 не набрало законної сили. Також зазначає, що наявність справи №910/6269/22 підтверджує той факт, що зарахована заборгованість є спірною.

18.07.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В своїх запереченнях на пояснення позивача зазначає, що матеріалами справи підтверджується відсутність порушення цивільних прав та інтересів позивача зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 1912949,86грн, оформлених заявою №24/02-21 від 21.02.2024.

Також, 18.07.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності особи, яка бере участь у справі.

У судове засідання 18.07.2024 позивач не забезпечив явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 18.07.2024 представник відповідача звернувся з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з неявкою представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2024 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" про залишення позовної заяви без розгляду. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.08.2024.

За результатами судового засідання 06.08.2024 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.08.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2024 зупинено провадження у справі №904/2265/24 до розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2024.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2024 у справі №904/2265/24 повернуто заявникові.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 вирішено поновити провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.10.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.24 закрито підготовче провадження, вирішено розпочати розгляд справи по суті в засіданні 10.10.2024.

За результатами судового засідання 10.10.2024 оголошено перерву до 29.10.2024.

28.10.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №904/2265/24 до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/6269/22 від 16.07.2024.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходиться справа №910/6269/22 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 у справі №910/6269/22 предметом розгляду якого було стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" за договором поставки вугільної продукції №02/11-1-НОПЕК від 02.11.2020. Відповідач зазначає, що припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинене Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.02.2024 №24/02-21 на суму 1912949,86грн є предметом розгляду у справі №910/6269/22 в частині саме цієї суми.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" про зупинення провадження у справі №904/2265/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг", про визнання недійсним з моменту його вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.02.2024 №24/02-21.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У судовому засіданні 29.10.2024 проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (далі позивач, кредитор) отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (далі відповідач, боржник) заяву №24/02-21 від 21.02.2024 про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 18-20 том 1).

У відповідності до зазначеної заяви відповідач повідомив позивача про припинення на підставі статті 601 Цивільного кодексу України грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на суму 1912949,86грн.

Так, відповідач у заяві повідомив позивача, що:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (боржник) зараховує Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (кредитор) грошові зобов`язання у сумі 1912949,86грн відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 року у справі №905/482/22.

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (кредитор) зараховує Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (боржник) грошові зобов`язання по договору №02/11-1-НОПЕК поставки вугільної продукції від 02.11.2020 та згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, які є предметом розгляду у справі №910/6269/22, частково у сумі 1912949,86грн, а саме частини інфляційних витрат у розмірі 2398899,74грн. Залишок невиконаних грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" по договору №02/11-1-НОПЕК поставки вугільної продукції від 02.11.2020 та згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, які є предметом розгляду у справі №910/6269/22, становить в сумі 2416251,20грн, у тому числі: основна заборгованість по договору №02/11-1-НОПЕК поставки вугільної продукції від 02.11.2020 у розмірі 1504394,78грн; 3% річних у розмірі 425906,54грн; інфляційні витрати у розмірі 485949,88грн.

Позивач вказує, що вимоги відповідача є спірними, оскільки відсутнє рішення у справі №910/6269/22, яке набрало законної сили, а також дії відповідача у вигляді заяви №24/02-21 від 21.02.2024 спрямовані на невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 07.02.2023 у справі №905/482/22.

Позивач вважає, що з огляду на викладене, оскільки, вимоги відповідача до позивача є спірними, заява не відповідає вимогам положень статті 601 Цивільного кодексу України, а тому є підстави для визнання її недійсною.

Предметом спору у даній справі є відповідність чинному законодавству оспорюваного правочину.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для визнання недійсними з моменту його вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.02.2024 №24/02-21.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно із частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини п`ятої статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до положень статей 202 та 601 Цивільного кодексу України заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслана відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

В постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 (на яку посилається позивач) об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови).

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами першою та другою статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, якими він обґрунтовує підстави позову (заява сторони щодо спірності вимог має бути аргументована та підтверджена доказами).

Водночас, позивачем не підтверджено належними, допустимими, вірогідними та достовірними доказами у даній справі його твердження щодо спірності вимог, які були зазначені відповідачем в оспорюваній заяві, оскільки, як відзначено Верховним Судом наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Отже, враховуючи всі вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача є менш вірогідними, ніж наявні в матеріалах докази на їх спростування, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Стосовно інших доводів позивача і відповідача суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи позивача і відповідача та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" про визнання недійсним з моменту його вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" у формі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №24/02-21 від 21.02.2024.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 06.11.2024.

Суддя В.О. Татарчук