РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2024Справа № 910/7130/23

За позовом Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича

до Державної податкової служби України

та до Державної фіскальної служби України

про стягнення 1 500 000,00 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА

Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Кутін Артем Олексійович (далі - Позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - Відповідач-1) про стягнення моральної шкоди в сумі 1500000,00 грн, спричиненої неправомірними діями посадових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з проведення незаконної податкової перевірки та прийняття за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Позов мотивований посиланням на положення статті 1173 Цивільного кодексу України та обставини порушення права Позивача на мирне володіння майном у вигляді безпідставного нарахування податкового боргу внаслідок проведення незаконної податкової перевірки, прийняті за результатами якої податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано в судовому порядку.

У відзиві на позов Державна податкова служба України просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, завданої, на його думку, незаконними діями та/ або бездіяльністю відповідача-1. Крім того, ДПС України вважає себе неналежним відповідачем у даній справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі №910/7130/23 скасовано та передано справу до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 № 01.3-16/814/24 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7130/23 у зв`язку з відпусткою судді Павленка Є.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 матеріали справи № 910/7130/23 передано на розгляд судді Людмили Шкурдової.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 залучено Державну фіскальну службу України до участі у справі в якості відповідача - 2 за клопотанням позивача.

Відповідач- 2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

У підготовчому засіданні 17.09.2024 судом протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2024.

У судовому засіданні 22.10.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 15.03.2017 № 1921, у період із 21.03.2017 по 27.03.2017 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 21.10.2016.

За результатами перевірки складено акт, та прийняті податкові повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7816267,35 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 651355,61 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового у розмірі 7911520,56 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному податку за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 170,00 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 497760,00 грн., всього на загальну суму податкового боргу 16 877 073 грн.

Позивачем були оскаржені дії ГУ ДФС у м. Києві у судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2018 р. у справі №826/2472/18 визнано протиправними дії ГУ ДФС у м. Києві з призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі наказу №1921 від 15.03.2017 р., а також визнано протиправним та скасовано наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.03.2017 р. №1921, виданий ГУ ДФС у м. Києві.

У подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 р. у справі № 640/23534/19 визнані протиправними, та скасовані повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.04.2017 р. №, №, №, № та №. Вказане рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 р. та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.06.2022 р.

За твердженням позивача, неправомірними діями держави в особі ДФС з проведення незаконної податкової перевірки, та нарахування без законних підстав податкових зобов`язань на загальну суму 16877073 грн. йому завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, відчутті стресу, невизначеності , незахищеності, необхідності звертатись до судових органів за захистом свої прав.

Позивач вважає, достатньою компенсацією його моральних страждань повинна бути грошова сума у розмірі 1500000 грн., яку він визначив виходячи із особистого сприйняття своєї життєвої ситуації, і наявних у позивача можливостей відновлення свого порушеного душевного стану.

Враховуючи викладене, ФОП Кутін Артем Олексійович просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у сумі 1 500 000 грн, спричинену неправомірними діями посадових осіб Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві з проведення незаконної податкової перевірки, та прийняття за її результатами податкових повідомлень - рішень.

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі, ФОП Кутін Артем Олексійович обґрунтовував свою вимогу про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди неправомірними діям посадових ГУ ДФС України в м. Києві, правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, щодо незаконності проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, отримання акта та прийняття податкових повідомлень-рішень, за змістом яких, як з`ясувалося згодом, відповідачем неправомірно було нараховано додаткові податкові зобов`язання на загальну суму податкового боргу 16 877 073 грн.

При цьому позивач посилався на те, що судовим рішенням (яке набрало законної сили) в адміністративній справі № 640/23534/19 ним було доведено неправомірність дій посадових осіб ГУ ДФС України в м. Києві при проведенні перевірки та донарахування сум податкових зобов`язань.

Разом із тим, з вказаного судового рішення вбачається, що у справі № 640/23534/19 позивач звертався до адміністративного суду із позовом до ГУ ДФС України у м. Києві, як належного відповідача у справі.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Пунктом 2 зазначеної постанови визначено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р оголошено про початок роботи Державної податкової служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби від 30 вересня 2020 року № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Київській області).

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом Державної податкової служби України Про утворення територіальних органів Державної податкової служби від 30 вересня 2020 року № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Головне управління ДПС у Київській області.

Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24 грудня 2020 року №755 розпочато з 1 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30 вересня 2020 року №529 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови №893.

Враховуючи викладене, суд допускає процесуальну заміну Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Щодо доводів відповідача-1 стосовно того, що він неналежний відповідач у даній справі, то суд погоджується з вказаними доводами, та констатує, що позивачем не правильно визначено орган державної влади відповідального за заподіяння позивачу моральної шкоди, враховуючи наступні норми матеріального права та обставини справи.

Так, відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1173, 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

За статтею 81 ЦК України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом. За статтею 82 цього ж Кодексу на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Загальний порядок припинення юридичної особи визначений статтею 107 ЦК України, за частинами другою-четвертою якої після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Щодо центральних органів виконавчої влади України, то їх організація, повноваження та порядок діяльності визначені Законом України "Про центральні органи виконавчої влади".

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватися як юридичні особи та без статусу юридичної особи.

Так, згідно із положеннями частини другої статті 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, затверджуються керівником відповідного центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина третя статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

За статтями 13 та 21 наведеного закону виключно Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями з утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як юридичних осіб публічного права.

Кабінетом Міністрів України визначається порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств. Інших центральних органів виконавчої влади (частина дев`ята статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - орган виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (пункт 1) ухвалено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого також включено Головне управління ДПС у Миколаївській області.

Абзацом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 також визначено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну податкову службу України (далі - ДПС України), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 ДПС України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1). До Переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, який є додатком до зазначеної постанови, входить ГУ ДПС у м. Києві.

Наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643 "Про затвердження положень про територіальні органи ДПС" затверджено, зокрема, положення про Головне управління ДПС у м.Києві. Відповідно до пункту 1 положення ГУ ДПС у м. Києві є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України. Пунктом 15 цього положення визначено, що ГУ ДПС у м. Києві утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України, є розпорядником бюджетних коштів.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 30 вересня 2020 року до державного реєстру внесено запис про створення ГУ ДПС у м. Києві (код 44116011) як відокремленого підрозділу ДПС України (код 43005393).

Отже, із встановлених у цій справі обставин вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві є територіальним органом - відокремленим підрозділом ДПС України - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень частини другої статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" положення про ДПС України, положення про ГУ ДПС у м. Києві, останнє є відокремленим підрозділом ДПС України, яке утворене без статусу юридичної особи, однак є органом державної влади та діє від імені центрального органу державної влади.

Подібного за змістом висновку щодо процесуального статусу територіальних органів ДПС України дійшов Верховний Суд у постановах від 16.02.2022 у справі № 904/8907/16 (904/6301/20), від 31 серпня 2022 року у справі № 921/574/20, від 28 жовтня 2022 року у справі № 909/13/22, від 10 листопада 2022 року у справі № 910/18773/21, від 11 жовтня 2023 року у справі № 915/1604/21, тому суд дійшов висновку, що позивач не вірно визначив органи державної влади, які повинні представляти Державу та відповідно подавати свої заперечення та доводи щодо обставин спричинення позивачу моральної шкоди при здійсненні ними наданих державою повноважень щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, отримання акта та прийняття податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, позивачем визначено невірно відповідачів у вказаних спірних відносинах.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів - Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України, і моральними стражданнями, на які посилається у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обмежується виключно загальними посиланнями на той факт, що йому була нанесена моральна шкода, яка супроводжувалася моральними стражданнями та іншими супутніми ознаками моральної шкоди, проте не надає жодного доказу на підтвердження даних обставин та не наводить розрахунку шкоди.

Права позивача були відновлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 р. у справі № 640/23534/19, яким визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві.

Отже, судом встановлено, що звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про приниження ділової репутації останнього або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, зокрема вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності з моменту винесення відносно позивача податкових повідомлень-рішень і до моменту остаточного вирішення справи про їх скасування Верховним Судом, позов пред`явлений до неналежних відповідачів, а тому у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Дата складання повного тексту рішення-06.11.2024.