ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024м. ХарківСправа № 922/2492/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м.Київ
до Акціонерного товариства "Харківміськгаз", м.Харків
про стягнення 158 174 992,45 грн.
за участю представників:

від позивача: Пясецький Д.В.

від відповідача: Мар`їна І.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Харківміськгаз" (надалі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви від 23.07.2024, просить стягнути з відповідача 158174992,45грн., з яких 113048638,20грн. основного боргу, 28178090,32грн. пені, 5352819,70грн. 3% річних, 11595444,23грн. інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" щодо повної та своєчасної оплати природного газу, спожитого з 01.10.2022 по 02.11.2022.

Ухвалою від 29.07.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.08.2024.

07 серпня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти вимог позивача заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість. При цьому зазначив, що доводи позивача про те, що укладений між сторонами публічний типовий Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, є хибними оскільки даний договір є нікчемним в силу закону, оскільки суперечить Закону України "Про ринок природного газу" (ч.2 ст.15) та Правилам постачання природного газу (п. 3 розділу VI). Таким чином, даний договір не може породжувати для сторін жодних правових наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю. Також згідно з абз. 2 п. 2 роз. VI Правил постачання природного газу чітко визначено, що максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії". Проте позивач звернувся до господарського суду з позовними заявами про стягнення заборгованості за природний газ з АТ "Харківміськгаз" за 2022 рік, вказуючи, що ТОВ ГК "Нафтогаз України" є постачальником останньої надії для товариства протягом 2022 року. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що між сторонами було укладено договори купівлі продажу природного газу від 13.05.2022 №101/ПГ-3235-ОГРМ та від 21.06.2022 року № 101/ПГ-3291- ОГРМ, умовами яких передбачено купівля-продаж природного газу у період з 01.06.2022 року та протягом дії воєнного стану, а також ціна на природний газу та обсяги, які значно відрізняються від вказаних у позовній заяві. Також, за цими договорами відбувалися розрахунки, і позивачем не повернуті грошові кошти, як безпідставно отримані.

Даний відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

08 серпня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він з доводами відповідача не погодився та наполягав на правомірності своїх позовних вимог. Позивач, зокрема, зауважив, що відповідно до діючого законодавства період безперервного постачання природного газу та включення в Реєстр споживачів постачальника "останньої надії" обмежений строком може тривати до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу, однак кількість таких періодів не обмежена, а отже і кількість Типових договір не обмежена. Відповідно, абз. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу" договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператор газорозподільної системи. Поняття "не може бути укладений" не є тотожним "заборонений до укладання", отже твердження відповідача про існування заборони на укладання договору є помилковим та не ґрунтується на нормах законодавства, а також спростовується діями самого Відповідача - споживанням газу з ресурсу постачальника "останньої надії". Отже, Типовий договір, вважається укладеним 01.10.2022 (в даній справі) та є правомірним.

Дана відповідь на відзив прийнята судом та долучена до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 14.08.2024 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та про відкладення підготовчого засідання на 02.10.2024.

У підготовчому засіданні 02.10.2024 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.10.2024.

Представник позивача в судовому засіданні 23.10.2024 підтримав доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти вимог позивача заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Позивач відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 року № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За змістом пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 року №329-VIII, постачальник "останньої надії" - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917-р позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Стаття 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором, а договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України "Про ринок природного газу", Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Так, відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 року (далі - правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, та не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та у будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

З наявних у справі доказів вбачається, що в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56X01J (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) (позивач) у т.ч. у період з 01.10.2022 по 02.11.2022.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01J.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501 (надалі - Договір), відповідно до пункту 2.1 якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Згідно з п. 1.3 Договору цей договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Надані позивачем докази свідчать, що він свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі та забезпечив з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи та за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, безперервне постачання природного газу відповідачу в порядку та на умовах, передбачених договором.

Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1. Договору).

Так, обсяг природного газу, використаний відповідачем у період з 01.10.2022 по 02.11.2022 та внесений в алокацію позивача як постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В), становить:

- з 01.10.2022 по 31.10.2022 в обсязі 2261,41926тис.м.куб. на суму 108202477,92грн.;

- з 01.10.2022 року по 02.11.2022 в обсязі 264,83226 тим.м.куб. на суму 4846160,28грн.

Позивач проводить нарахування вартості спожитого відповідачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 р. ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 р. № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

У відповідності до п. 4.1 Договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Згідно з пунктом 4.3 Договору Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Суд зазначає, що на виконання вказаного пункту Договору позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу за жовтень 2022 року на суму 108202477,92грн. та за листопад 2022 року на суму 4846160,28грн.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Однак відповідач не здійснив оплати вартості спожитого за договором природного газу.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 113048638,20грн. основного боргу, 28178090,32грн. пені, 5352819,70грн. 3% річних, 11595444,23грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 3, 4, 7 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відносини у сфері використання природного газу регулюються Законом України "Про ринок природного газу", відповідно до статті 1 якого постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу та забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Як зазначалося вище, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917-р позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24 грудня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України" на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу.

При цьому, правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).

Так, відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

При цьому Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, позивач та відповідач, як суб`єкти ринку природного газу, мають право на доступ до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Оскільки у Оператора ГРМ (як споживача природного газу) були відсутні постачальники природного газу (не перебував у реєстрі споживачів будь-якого із постачальників), то у відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС такого споживача (Оператора ГРМ) було автоматично включено (зареєстровано) в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", тобто позивача.

Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Отже Оператором ГТС об`єми природного газу, спожитого відповідачем автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - позивача і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується ЕІС-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами.

Враховуючи викладене, в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56X01J (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) (Позивач) у т.ч. у період з 01.10.2022 по 02.11.2022.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що постачальник "останньої надії" постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії". Після закінчення цього строку постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник "останньої надії" має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником "останньої надії", відповідно до типового договору постачання постачальником "останньої надії".

Отже публічний типовий договір постачальника "останньої надії", на підставі якого заявлено вимогу позивача до відповідача, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, а згідно з нормами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами з 01.10.2022.

Зазначене спростовує доводи відповідача щодо відсутності між сторонами правовідносин за вищевказаним Договором.

Слід зауважити, що відповідно до частини 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16). У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не заявлялась вимога щодо визнання недійсним Договору, а тому, враховуючи презумпцію правомірності правочину, суд доходить до висновку, що типовий договір є підставою, що породжує цивільні права й обов`язки для сторін, які підлягають виконанню.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання було виконано у повному обсязі, а відповідачем спожито природний газ: з 01.10.2022 по 31.10.2022 в обсязі 2261,41926тис.м.куб. на суму 108202477,92грн.; з 01.10.2022 року по 02.11.2022 в обсязі 264,83226 тим.м.куб. на суму 4846160,28грн. Вказані відомості підтверджуються листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01J (відповідач).

Доказів постачання природного газу відповідачу у вказаний період іншим постачальником матеріали справи не містять, відповідачем відповідних доказів до суду також надано не було.

Посилання відповідача на непідписання актів приймання-передачі газу є необґрунтованим з огляду на умови Типового договору, який в пункті 4.2. визначає, що об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Такі докази були надані позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати поставленого газу за Договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 113048638,20грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що між позивачем та відповідачем укладались договори №101/ПГ-3235-ОГРМ від 13.05.2022 та №101/ПГ-3291-ОГРМ від 21.06.2022, а відтак відсутні будь-які підстави для стягнення заборгованості за Договором з постачальником "останньої надії".

Так, вказані відповідачем договори було укладено на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, що затверджено постановою Кабінету міністрів України від 06.03.2022 за №222.

Втім, 17.06.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за №699 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (далі постанова № 699), якою у новій редакції було викладено Додаток 2 до Положення ПСО. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України до додатку 2 Положення внесено зміни постановою за №1362 від 06.12.2022.

Відповідно до пункту 1 Додатку 2 Положення, реалізація природного газу в період з 1 червня 2022 року та протягом дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування здійснюється у разі, коли оператор газорозподільної системи:

1.1. Приєднується до договору про утворення балансуючої групи, де стороною, відповідальною за добовий небаланс групи, є ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України";

1.2 Підписує договір купівлі-продажу природного газу за формою, розробленою ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на певних умовах: станом на дату надання забезпечення виконання платіжних зобов`язань, передбаченого у підпункті 1.2.2 цього пункту, має підписаний та чинний договір про договірне списання з поточних рахунків такого оператора газорозподільної системи строком дії до повного виконання ним зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу, укладеним з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у період з 1 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року (пункт 1.2.1 Додатку 2 Положення); Надає одне з таких видів забезпечення: банківську гарантію або здійснює у повному розмірі оплату вартості обсягу I (фіксований) за червень 2022 р. та інші місяці, що передують даті надання забезпечення виконання платіжних зобов`язань або підписує договір про договірне списання з власних поточних банківських рахунків (п.1.2.2 Додатку 2 Положення);

1.3 Оператори газорозподільних систем здійснюють розрахунок за придбані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж через 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

Проте відповідачем до суду не надано ані доказів підписання усіма сторонами купівлі-продажу природного газу, ані доказів підписання усіма сторонами договору про договірне списання з власних поточних банківських рахунків.

Крім того, відповідач не надав доказів здійснення розрахунків за придбані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж через 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

Відповідач здійснив лише часткове погашення заборгованості, а саме: за договором №101/ПГ-3235-ОГРМ від 13.05.2022 сплатив 1000,00грн. (платіжна інструкція №237 від 07.07.2022) та за договором №101/ПГ-3291-ОГРМ від 21.06.2022 сплатив 1000,00грн. (платіжна інструкція №237 від 28.12.2022)

Доказів звернення від АТ "Харківміськгаз" до позивача з приводу руху коштів/повернення коштів/або вчинення іншої правової дії матеріали справи не містять.

Як вказано у підпункті 2.1.2. пункту 2.1. договору №101/ПГ-3235-ОГРМ від 13.05.2022 та договору №101/ПГ-3291-ОГРМ від 21.06.2022, продавець не розпочинає реалізацію (передачу) природного газу до моменту вступу покупця до балансуючої групи, де стороною відповідальною за добовий небаланс групи є ТОВ ГК "Нафтогаз України" та виконання Покупцем вимог підпункту 2.1.1 пункту 2.1 цього договору.

З урахуванням вищенаведеного, реалізація природного газу в спірний період позивачем не здійснювалась за умовами договорів, на які посилається відповідач, а тому доводи викладені у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу за період з 01.12.2023 по 30.06.2024 пені в розмірі 28178090,32грн. та 3% річних в розмірі 5352819,70грн., а також11595444,23грн. інфляційних втрат за період грудень 2022 року - червень 2024 року.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м.Харків, вул.Москалівська, буд.57/59, код 03359552) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1, код 4012138,20грн. основного боргу, 28178090,32грн. пені, 5352819,70грн. 3% річних, 11595444,23грн. інфляційних втрат, 847840,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "04" листопада 2024 р.

Суддя М.В. Калантай