ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" жовтня 2024 р. Cправа № 902/1014/23(145/1238/23)

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Лабунської Т.І.

за участю: секретаря судового засідання Марчук А.П.

представника позивача - Андрєєва М.А. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 132 425,08 грн.

в межах справи № 902/1014/23

за заявою: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В :

В провадження Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1014/23 за заявою ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року відкрито провадження у справі № 902/1014/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В.

24.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року у справі № 145/201/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг за попереднім договором у розмірі 375 674 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а також судові витрати. Враховуючи неналежне виконання умов договору позивач просить стягнути 3 % річних в сумі 15 966,14 грн. та інфляційних втрат в сумі 116 458,94 грн. за період з 01.11.2021 року по 11.04.2023 року.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.07.2023 року (суддя Ратушняк І.О.) відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.06.2024 року, залишеною в силі постановою Вінницького апеляційного суду від 22.07.2024 року, постановлено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої дії Андрєєв М.А. , до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору передати за підсудністю до Господарського суду Вінницької області

03.09.2024 року до Господарського суду Вінницької області від Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла справа № 145/1238/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.09.2024 року, справу № 145/1238/23, розподілено судді Лабунській Т.І., з призначенням єдиного унікального номеру судової справи - № 902/1014/23(145/1238/23).

Ухвалою суду від 04.09.2024 року матеріали цивільної справи № 145/1238/23 прийнято до свого провадження суддею Лабунською Т.І. для розгляду в межах справи № 902/1014/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи № 902/1014/23(145/1238/23) по суті призначено на 27.09.2024 року.

Ухвалою суду від 27.09.2024 року оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи № 902/1014/23(145/200/22) по суті на 30.10.2024 року.

На визначену дату з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка сторін чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав та за обставин, вказаних в позовній заяві. Крім того, просив залишити без розгляду вимоги в частині стягнення 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Вказане клопотання задоволено судом, про що постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання.

За приписами ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 30.10.2024 року судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 10.04.2024 року, у справі № 145/201/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за попереднім договором у розмірі 375 674 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір в сумі 3 806,74 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що 05 грудня 2020 року між позивачкою ОСОБА_1 та уповноваженою особою відповідача було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3548.

Згідну п.1 вказаного договору, Продавець у строк до 30 жовтня 2021 року зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що розташована в АДРЕСА_4 .

На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 239 274 гривень.

Ще 136 400 гривень були передані покупцем продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше.

Таким чином, сукупно продавцю було передано 375 674 гривень.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 жовтня 2021 року, так і станом на день подання позову до суду.

Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, зобов`язання за попереднім договором між сторонами припинились, оскільки основний договір між ними не було укладено у строк, обумовлений у попередньому договорі.

Вказане рішення суду набрало законної сили 10.04.2024 року та є чинним на даний час.

Слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки у строк до 30.10.2021 року так і станом на день подання позову до суду ОСОБА_2 не передав у власність ОСОБА_1 з укладенням договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що розташована в АДРЕСА_4 позивач просить стягнути 3 % річних та інфляційні втрати.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Оскільки основний договір не був укладений у строк до 30.10.2021 року з вини відповідача, й останній, відповідно до вимог Попереднього договору, у вказаний строк не виконав свої грошові зобов`язання та не повернув позивачу сплачені кошти, то обгрунтованими є доводи позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних, суд зазначає, що суму заборгованості з урахуванням інфляції розраховано з 01.11.2021 по 11.04.2023 (день ухвалення заочного рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.04.2023.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360", судом встановлено, що розрахунок позивача не перевищує розрахунку суду, тому 3% річних та інфляційні втрати підлягають задоволенню в сумі заявленій позивачем - 15 966,14 грн. та 116 458,94 грн. відповідно.

За таких обставин, суд вважає законним та обґрунтованим наданий до суду розрахунок трьох процентів річних та інфляційних збитків, оскільки він відповідає вимогам закону, що регулює відповідні правовідносини та не був спростований відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

В силу приписів ст. 129 ГПК України витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі нижчому, аніж встановлено законодавством.

Як встановлено судом, позовна заява ОСОБА_1 була подана до Тиврівського районного суду Вінницької області в 2023 році через систему «Електронний суд» і за її подання сплачено судовий збір в розмірі 1 059,40 грн. відповідно до квитанції № 82338 від 22.07.2023 року.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2 684,00 грн.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до позовної заяви ціна позову становить 132 425,08 грн., а тому така позовна заява підлягає оплаті судовим збором у розмірі 1,5% від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, позивач повинен сплатити судового збору 2 684,00 грн., але оскільки позов подано через систему «Електронний суд», то застосовується коефіцієнт 0,8 і відповідно сума судового збору становить 2 147,20 грн.

Оскільки матеріали справи містять докази сплати судового збору в сумі 1 059,40 грн., згідно квитанції № 82338 від 22.07.2023, то недоплаченою залишається сума 1087,80 грн.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 (п.2.23) зазначено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви, суд у залежності конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача у дохід Державного бюджету України недоплаченої суми судового збору (1087,80 грн.), при цьому в решті фактично понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 1059,40 грн. також підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 178, 196, 210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 255, 256, 326, 327 ГПК України -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3% річних в сумі 15 966,14 грн. та інфляційні втрати в сумі 116 458,94 грн. за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до прийняття рішення у справі № 145/201/22 та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 059,40 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 087,80 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення суду надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; представнику ОСОБА_1 , адвокату Андрєєву М.А. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; представнику ОСОБА_2 , адвокату Козиру С.В. - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_5

Повне рішення складено 04 листопада 2024 р.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення)