ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2024 р. Справа№ 911/627/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Скрипки І.М.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 10.10.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 28.05.2024 (повний текст складено та підписано 06.06.2024)

у справі №911/627/24 (суддя А.Ф. Черногуз)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №20/21-364-РДД від 29.12.2021

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ПАТ "Центренерго" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №20/21-364-РДД від 29.12.2021.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 835 002 000 грн основного боргу, 54 777 186,55 грн втрат від інфляції, 30 677 744,71 грн 3% річних та 847 840 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 20% в сумі 335 074 737,12 грн та пені в сумі 208 178 580,26 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник стверджував, що у сертифікаті ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 відсутнє посилання щодо неможливості виконання основного зобов`язання саме за договором та про автоматичне відкладення строку виконання взятих на себе зобов`язань; відповідач не виконав вимоги договору щодо своєчасного повідомлення про настання форс-мажорних обставин та не підтвердив доказами, передбаченими договором, настання цих обставин та їх вплив на можливість виконання ним грошового зобов`язання; доказів направлення позивачу окремого сертифікату ТПП про форс-мажорні обставини, що стосуються безпосередньо договору матеріали справи не містять. Також апелянт стверджував про недоведеність встановленої судом обставини розірвання договору, посилаючись на те, що умовами договору не передбачено права на одностороннє розірвання, а згоди щодо розірвання договору сторонами досягнуто не було. Крім того апелянт зазначив, що порушення відповідачем обов`язку щодо відпуску обсягів електричної енергії, навіть у випадку форс-мажору, яка була попередньо оплачена позивачем, надає останньому право стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024 апеляційну скаргу у справі №911/627/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

10.07.2024 матеріали справи №911/627/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/627/24 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

01.08.2024 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/627/24.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024, справу №911/627/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/627/24. Судове засідання призначено на 10.10.2024.

04.09.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке задоволено колегією суддів, продовжено відповідачу строк для подання відзиву.

16.09.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

10.10.2024 перед судовим засіданням через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване перебуванням адвоката Товариства - Литвина П.В. в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що у відповідних випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Отже, позивач не позбавлений можливості залучити іншого представника у судове засідання, а доказів неможливості розгляду спору без участі позивача матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі №927/1091/17.

Судом апеляційної інстанції також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.10.2024 колегією суддів відмовлено у задоволенні відповідного клопотання апелянта, оскільки зазначені в ньому обставини не підтверджені відповідними доказами, а неможливість адвоката прибути в судове засідання, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. До того ж, апелянт не був позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника в судове засідання призначене на 10.10.2024.

У судове засідання 10.10.2024 з`явився представник відповідача, який надав пояснення по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідкою від 03.09.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем 29.12.2021 було укладено Двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-364-РДД.

Предметом договору є купівля-продаж електричної енергії, при цьому відповідач зобов`язувався відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а позивач зобов`язувався відібрати електричну енергію з об`єднаної Енергосистеми України згідно Графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1 до договору. Ціна на електричну енергію, яка підлягає продажу та загальна її вартість за Договором визначаються у Додатку №1 до Договору про що зазначено у пункті 3.1 договору.

Згідно додатку № 1, копія якого долучена до позовної заяви, сторони погодили графік відпуску/відбору електричної вказаний як період з 01.10.2022 по 31.12.2022. При цьому вартість електричної енергії з ПДВ за 331350 МВт*год за погодженням сторін становила 835002000,00 грн, про що зазначено у графіку відпустки.

Пунктом 3.3 договору визначено період відпуску/відбору електричної енергії, який складається з наступних етапів:

1 етап відпуску/відбору: з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року;

2 етап відпуску/відбору: з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року;

З етап відпуску/відбору: з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Пунктом 3.2 договору визначено, що оплата за електричну енергію проводиться Покупцем грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок Продавця, зазначений у Розділі 10 Договору шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості 100% всього обсягу електричної енергії передбаченої цим Договором (за вирахуванням суми гарантійного внеску) протягом 2-х (двох) банківських днів з дати укладення цього Договору. Відпуск електричної енергії здійснюється продавцем покупцю, а покупець має право відбору електричної енергії, за умови оплати її протягом двох робочих днів з дати укладення цього Договору.

До справи долучені копії платіжних документів, які підтверджують переказ покупцем 835002000,00 грн продавцю за договором: відповідно до платіжної інструкції №60282746 від 29.12.250,00 грн; відповідно до платіжного доручення №13837 (#01) від 30.12.20,00 грн, відповідно до платіжного доручення №13839 (#01) від 30.12.200,00 грн.

ПАТ "Центренерго" листом від 12.09.2022 № 24/2215 з посиланням на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 повідомило ТОВ ГК "Нафтогаз України" про розірвання договору № 20/21-364-РДД на підставі пункту 5.4 договору, посилаючись на обставини непереборної сили які прямо перешкоджали продавцю виконати свої договірні обов`язки. Зазначений лист направлено відповідачу листом 13.09.2022, що вбачається з долученої до справи копії опису вкладення у цінний лист, на якому наявна печатка поштового оператора АТ "Укрпошта".

ТОВ ГК "Нафтогаз України" листом № 119/07-15482-2022 від 23.09.2022, адресованим до ПАТ "Центренерго" у відповідь на лист від 12.09.2022 № 24/2215, вказало, що продавцем не було наведено даних та не підтверджено жодними доказами, що саме форс-мажорні обставини позбавили його виконати взяті на себе зобов`язання.

Через невиконанням продавцем своїх зобов`язань за договором покупець зазначеним листом запропонував розірвати договір та вимагав повернути грошові кошти у розмірі 835002000,00 грн та сплатити покупцю за користування коштами, які були отримані як оплата за електричну енергії 20 % річних від загально сплаченої суми за період з дати їх фактичного перерахування до повернення.

Також листом від 18.11.2022 № 119/07-20022-2022 ТОВ ГК "Нафтогаз України" вчергове заявив вимогу повернути грошові кошти та сплатити 20 % річних.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 218 ГК України унормовано, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Слід звернути увагу на те, що постановою Верховного Суду від 13.12.2023 у справі № 922/193/23 було сформовані наступні висновки: ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Зміст цього листа носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Цей лист не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин

Тож суд наголосив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові КГС ВС від 06.07.2023 № 910/4234/22.

В матеріалах справи наявний сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-22-1724 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.12.2022, що виданий ПАТ "Центренерго" щодо обов`язку (зобов`язання) відпуску електричної енергії у термін до 31.12.2022 за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-364-РДД від 29.12.2021.

Вказаним сертифікатом засвідчено наступні форс-мажорні обставини: військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, припинення функціонування двох із трьох ТЕС що знаходяться в районі проведення воєнних (бойових) дій або в тимчасовій окупації: Вуглегірська ТЕС (знаходиться на території Світлодарської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, припинила функціонування з 23.05.2022 внаслідок тимчасової окупації), Зміївська ТЕС (знаходиться на території Слобожанська селищна територіальна громада Чугуївського району, Харківської області, знаходиться в районі проведення воєнних (бойових дій).

Відповідно до зазначеного сертифікату період дії форс-мажорних обставин є наступним: дата настання з 11.09.2022 і тривають станом на 12.12.2022.

У вказаному сертифікаті наведені посилання на ряд документів, що стали підставою для його видання, які унеможливили виконання зазначеного обов`язку за договором, зокрема, на:

- офіційний лист-підтвердження Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, яким для всіх суб`єктів господарської діяльності засвідчено військову агресію російської федерації проти України та визнано її форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили);

- лист ПАТ "Центренерго" №32/1373 від 14.06.2022р. до ПрАТ "НЕК "Укренерго" щодо втрати офіційної комунікації з відокремленим підрозділом Вуглегірської ТЕС (місцезнаходження на території Світлодарської територіальної громади Бахмутського району Донецької області);

- лист ПАТ "Центренерго" №32/1373 від 14.06.2022р. та 32/2203 від 12.09.2022р. до ПрАТ "НЕК "Укренерго" щодо ракетного удару по Зміївській ТЕС (місцезнаходження на території Слобожанська селищна територіальна громада Чугуївського району, Харківської області, 20.08.2022р., 11.09.2022р.), внаслідок чого пошкоджено інфраструктуру підприємства;

- лист ПАТ "Центренерго" № 32/2250 від 15.09.2022 до Міністерства енергетики України щодо направлення матеріалів про пожежу, яка виникла в результаті ракетного обстрілу відокремленого підрозділу ПАТ "Центренерго" Зміївської ТЕС;

- акт про пожежу від 13.09.2022р. ВЗНС Чугуївського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області, яким встановлено: пожежа виникла 11.09.2022р. на Зміївській ТЕС внаслідок ракетного обстрілу;

- протокол місця пожежі від 13.09.2022р. комісією, створеною наказом Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" від 13.09.2022р. №717.

Дослідивши наданий до суду сертифікат ТПП України, що виданий відповідачу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що станом на 11.09.2022 на відповідача дійсно діяли обставини непереборної сили Зміївська ТЕС піддалася ракетному обстрілу, що призвело до неможливості виконати зобов`язання за договором в узгоджених між сторонами обсягах та строки; зазначені обставини непереборної сили стали підставою для направлення відповідачем листа від 12.09.2022 № 24/2215 у якому позивач повідомив про розірвання договору на підставі пункту 5.4 договору.

Відтак, вбачається, що збройна агресія проти України, пожежа на Зміївській ТЕС та неможливість внаслідок цього виконувати договірні зобов`язання за договором, що був укладений до початку військового вторгнення в Україну знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку та поза волею відповідача. Також вбачається, що до моменту ракетного удару по Зміївській ТЕС у відповідача з трьох енергогенеруючих підприємств залишилось два діючих Зміївська ТЕС та Трипільська ТЕС, що дозволяло останньому розраховувати на можливість виконати договірні зобов`язання. Вбачається, що лише після знищення другої з трьох ТЕС відповідач скористався правом посилаючись на форс-мажорні обставини, засвідчені листом ТПП від 28.02.2022, та повідомив позивача про неможливість виконати зобов`язання за укладеним між ними договором.

Пунктом 5.4 договору (розділу 5 "форс-мажор") встановлено, що у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 90 днів, кожна зі сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір.

Пунктом 5.2 договору закріплено наступне: сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 банківських днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Згідно сертифікату ТПП №3200-22-1724 від 12.12.2022 датою настання форс-мажорних обставин є 11.09.2022. Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач виконав вимоги пункту 5.2 договору та повідомив позивача про дію обставин непереборної сили, що слугували причиною для наміру сторони розірвати договір відразу на наступний день після настання обставин, що призвели до неможливості виконати зобов`язання. При цьому станом на дату направлення повідомлення про розірвання договору, означеного вище сертифікату не існувало. В означеному повідомленні відповідач послався на лист ТПП від 28.02.2022.

Водночас, зі змісту відповіді позивача від 23.09.2022 на лист відповідача від 12.09.2022 № 24/2215 вбачається, що позивач також виявив намір розірвати договір з підстав невиконання зобов`язань відповідачем, а отже акцептував пропозицію відповідача про розірвання договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції про те, що договір № 20/21-364-РДД є розірваним починаючи з 23.09.2022 (дата підпису листа позивача від 23.09.2022 повноважною особою останнього), оскільки саме в цей день було досягнуто згоди щодо розірвання договору позивачем у відповідь на повідомлення відповідача про розірвання договору запропоновано розірвати договір і повернути грошові кошти.

Частиною 2 статті 653 ЦК України унормовано, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У розділі 5 договору (форс-мажор) у пункті 5.4 визначено, що у разі здійснення попередньої оплати продавець повертає покупцю кошти протягом трьох днів з дня розірвання цього договору.

Судом встановлено, що наведених вимог розділу 5 договору відповідачем не було виконано, оскільки після спливу трьох днів від дати розірвання договору ним не було повернуто сплачених позивачем грошових коштів, а також не виконано прохання позивача про повернення всієї суми сплачених коштів, що заявлене у листі від 23.09.2022.

Вирішуючи спір, місцевий суд вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 835 002 000,00 грн задовольнив у повному обсязі, та у цій частині позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 335 074 737,12 грн - 20% річних, 208 178 580,26 грн - пені, 30 677 744,71 грн - 3% річних та 54 777 186,55 грн - інфляційних втрат.

Розглядаючи спір, місцевий суд у повному обсязі задовольнив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Натомість, у задоволенні вимог про стягнення 20% річних та пені суд відмовив.

Як уже було зауважено, позивач оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 20% річних та пені.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Розділом 4 договору (відповідальність сторін) сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору вони несуть відповідальність згідно чинним законодавством та договором.

Як вище зазначено судом, пунктом 4.2 узгоджено, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки передбачені договором повернути, на поточний рахунок покупця, зазначений у Розділі 10 даного договору, грошові кошти, сплачені покупцем на користь продавця, за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (в розумінні статті 536 Цивільного Кодексу України).

Апеляційним судом враховано, що обов`язок відповідача щодо відпуску електричної енергії у строки, що визначені договором (з 01.10.2022), був припинений після розірвання договору (23.09.2022) у відповідності до частини 2 статті 653 ЦК України, з огляду на визнаний місцевим судом факт розірвання договору, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем формально не порушено взятого на себе зобов`язання здійснити відпуск електроенергії у визначені дати, а відтак, узгоджена сторонами міра відповідальності за невиконання цього обов`язку з відпуску електроенергії не може бути застосована судом після розірвання договору.

До того ж, судом апеляційної інстанції враховано, що ще до настання строку відпуску електричної енергії за договором на сторону відповідача діяли обставини непереборної сили, які підтверджуються відповідним сертифікатом ТПП №3200-22-1724 від 12.12.2022, і про які ПАТ "Центренерго" повідомив ТОВ ГК "Нафтогаз України" наступного ж дня після їх настання. Наведене в сукупності свідчить про те, що відповідач діяв сумлінно і добросовісно, дотримуючись умов договору, що визначені у пункті 5.2 договору, та виконало обов`язок щодо повідомлення іншої сторони та у встановленому законом порядку додатково, окрім загального листа ТПП надало висновок ТПП щодо неможливості виконання свого обов`язку саме стосовно договору № 20/21-364-РДД.

Цим же пунктом договору 4.2 передбачено, що у випадку невиконання продавцем у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів сплачених покупцем, продавець додатково сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно повернутих позивачу грошових коштів за кожен день прострочення за весь період наявної прострочення

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розцінюючи означені форс-мажорні обставини в контексті правовідносин сторін за договором № 20/21-364-РДД судом враховано, що факт знищення генеруючих потужностей ТЕС знаходиться у безпосередньому зв`язку з агресією РФ, веденням бойових дій, обстрілами провідних об`єктів енергетичної інфраструктури України, що вливає на об`єктивну неможливість виконання зобов`язань за договорами щодо відпуску електроенергії, а також призводить до значних збитків ПАТ "Центренерго", що в свою чергу перешкоджало можливості вчасно повернути позивачу сплачену суму за непоставлену електричну енергію, враховуючи ту обставину, що специфіка виробництва електроенергії на ТЕС передбачає використання різних видів палива, на закупівлю якого спрямовувались кошти отримані за договором укладеним з позивачем. Про наявність збитків від ракетних обстрілів ТЕС повідомляв сам відповідач, а втрата об`єктів генерації електричної енергії ПАТ "Центренерго" є загальновідомим фактом та беззаперечним доказом того, що товариство несе значні фінансові труднощі через обставини, що впливають на ведення господарської діяльності у енергетичній сфері та є таким, що встратило всі засоби виробництва та джерела доходів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що наведені вище форс-мажорні обставини слугують підставами для звільнення сторони від відповідальності, позаяк судом встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між збройною агресією в контексті листа ТПП від 28.02.2022, фактом знищення генеруючих потужностей та фактом неможливості виконання зобов`язань за конкретним договором, що підтверджений сертифікатом від 12.12.2022 та загальним листом ТПП від 28.02.2022, який з огляду на встановлений судом причинно-наслідковий зв`язок підлягає до застосування до спірних правовідносин в контексті висновків Верховного Суду викладених у постанові від 13.12.2023 у справі № 922/193/23.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 335 074 737,12 грн 20% річних та 208 178 580,26 грн пені не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, про те, що відповідач обґрунтовано не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин (не надав підтверджуючих документів), колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними, оскільки відповідач в межах п`ятиденного строку з дня настання форс-мажорних обставин (на наступний день) звернувся до позивача з відповідним повідомленням, у якому зазначив, що обставини непереборної сили (втрата зв`язку з Вуглегірською ТЕС, зупинення всіх енергоблоків на Зміївській ТЕС тощо), безумовно та безпосередньо перешкоджають йому виконувати свої договорні зобов`язання, що слугували причиною для наміру сторони розірвати договір.

Натомість умовами укладеного сторонами договору № 20/21-364-РДД не передбачено обов`язку сторони, яка потрапила під дію форс-мажору, надавати докази у підтвердження таких обставин. В свою чергу обставини, на які посилався відповідач у своєму повідомленні повністю підтверджуються сертифікатом ТПП №3200-22-1724 від 12.12.2022, яким засвідчено форс-мажорні обставини щодо обов`язку (зобов`язання) відпуску електричної енергії у термін до 31.12.2022 за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-364-РДД від 29.12.2021.

Стосовно доводів скаржника про відсутність посилань у листі ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо неможливості виконання основного зобов`язання саме за договором № 20/21-364-РДД, то колегія суддів зазначає, що вони є неспроможними, оскільки офіційний лист ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилався відповідач у своєму повідомленні від 12.09.2022 адресованому позивачу, лише засвідчує настання форс-мажорних обставин на всій території України, однак не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через настання зазначених обставин. Позаяк, наданий відповідачем сертифікат ТПП №3200-22-1724 від 12.12.2022 засвідчує форс-мажорні обставини саме щодо обов`язку (зобов`язання) відпуску електричної енергії у термін до 31.12.2022 за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-364-РДД від 29.12.2021, що підтверджується матеріалами справи.

Твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про недоведеність встановленої судом обставини розірвання договору, є необґрунтованими, оскільки вище апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що позивач, направивши 23.09.2022 відповідь на лист відповідача від 12.09.2022 № 24/2215, в якому останній повідомив про розірвання договору № 20/21-364-РДД, також виявив намір розірвати вказаний договір з підстав невиконання зобов`язань відповідачем, а отже акцептував пропозицію відповідача про розірвання договору.

Тобто, в даному випадку, дострокове розірвання договору відбулось з 23.09.2022, за наслідком листування сторін про таке розірвання.

Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до надання скаржником власної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, однак не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 28.05.2024 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/627/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Матеріали справи №911/627/24 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.10.2024 після виходу з відпустки головуючого судді Коробенка Г.П. та судді Кравчука Г.А.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

І.М. Скрипка