ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2024 р. Справа№ 910/2903/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2024

у справі №910/2903/24 (суддя Спичак О.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 39463, 05 грн,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахвська ЦЗФ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 39 463,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем, як перевізником, вимог чинного законодавства України, в частині збереження прийнятого до перевезення вантажу, у зв`язку із чим, виникла недостача вугілля у вагонах №56998453 та 60455714.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" грошові кошти у розмірі 39463,05 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при перевезенні вантажу у вагонах №56998453 та №60455714 залізницею не було дотримано вимоги щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим наявна недостача вантажу на суму 39 463,05 грн, а відповідачем не доведено що недостача вантажу у зазначених вагонах відбулась не з вини залізниці. На станціях відправлення вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а комерційні акт не містять відомостей про те, що вагони мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі №910/2903/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, матеріалами справи не доведено вини залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу у справі №910/2903/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2903/24. Відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі №910/2903/24 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

20.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/2903/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та її розгляд визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, за залізничною накладною №48833966 залізницею 15.09.2023 було прийнято до перевезення вантаж - вугілля кам`яне у твердому стані у вагоні №56998453 (маса вантажу - 69000 кг); відправник - товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"; одержувач - ДТЕК "Бурштинська ТЕС". (а.с.7)

За залізничною накладною №48812333 залізницею 08.09.2023 було прийнято до перевезення вантаж - вугілля кам`яне у твердому стані у вагоні №60455714 (маса вантажу - 70000 кг); відправник - товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"; одержувач - ДТЕК "Бурштинська ТЕС". (а.с.12)

Згідно з комерційним актом №410006/118/190 від 29.09.2023 (а.с.9) при контрольному переважуванні вагону №56998453 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто-80600 кг, тара - 20400 кг, нетто - 60200 кг, що менше вантажного документу на 8800 кг. На поверхні вантажу мається воронкоподібне поглиблення ліворуч за ходом поїзда над 5-6-7 люками довжиною 4500 мм на ширину вагона, глибиною 1600 мм. В наявності в полу вагона в 6-му люці пробоїна шириною 120 мм довжиною 800 мм старого походження, покрита ржав чиною та закладена ганчір`ям, просипання вантажу відсутнє.

Згідно з комерційним актом №388103/170 від 13.09.2023 (а.с.13 зворот) при контрольному переважуванні вагону №60455714 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто-90250 кг, тара - 21600 кг, нетто - 68650 кг, що менше вантажного документу на 1350 кг. Зліва над 2-3 люками воронкоподібне заглиблення розміром 1,3м*0,6м*0,3-0,4м, що відповідає акту загальної форми. Вичавлено старі сліди просипання вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що вказані комерційні акти (а.с.9,13) підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах з урахуванням норми недостачі вантажу 1% становить від маси, загальною вартістю 39453,05 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки при перевезенні вантажу залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як визначено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. (статті 130, 133 Статуту залізниць України)

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Отже, перевезення залізницею вантажу у спірних вагонах (№56998453 та №60455714) здійснювалось відповідно до залізничних накладних №48833966 та №48812333. (а.с.7,12)

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

На станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів. (стаття 52 Статуту)

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. (стаття 110 Статуту)

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до комерційних актів №410006/118/190 від 29.09.2023 та №388103/170 від 13.09.2023 встановлено незбереження залізницею вантажу під час його перевезення у вагонах №56998453 та №60455714. (а.с.9, 13 зворот)

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Згідно довідок позивача (відправника), вартість 1 тони вантажу у вагоні №56998453 становить 4504,49 грн (а.с.11), а вартість 1 тони вантажу у вагоні №60455714 - 4510,21 грн. (а.с.15)

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Дослідивши матеріали колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні питання про норми недостачі (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) слід виходити з наступного.

Вимоги до стану вантажу, що передається для перевезення, визначається Правилами видачі вантажів.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Зокрема, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних у вугіллі марки ДГ, Г(Г1) (0-100) не перевищує гранично допустиму норму, яка становить не більше ніж 16,0%

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 «Палива мінеральні; нафта та продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні».

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за № 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання грануло-метричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Вантаж (вугілля) не було у рідкому стані, як й не було у сирому (свіжому) або у вологому стані. Чинне законодавство не встановлює критерії вологості (у тому числі і у процентному співвідношенні), за якими можливо було б віднести мінеральне тверде паливо до розряду вологого. Також в накладних відсутня відмітка відправника, про те, що вугілля знаходиться у вологому стані, а зазначено, що вантаж у твердому стані.

Оскільки в накладних відмічено, що вантаж в твердому стані, не є вологим, тому потрібно застосовувати норму природної втрати 1%.

Матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо перевезення довіреного йому вантажу, позивачу за первісним позовом спричинені збитки в розмірі 39463,05 грн.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Оскільки матеріалами справи належним чином доведено, що при перевезенні вантажу у вагонах №56998453 та №60455714 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим наявна недостача вантажу на суму 39463,05 грн, а відповідачем не доведено, що недостача вантажу у вказаних вагонах відбулась не з вини залізниці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" вартості недостачі вантажу у розмірі 39463,05 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно доводів апелянта, то колегія суддів зазначає, що на станціях відправлення вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2024 року у справі № 910/2903/24, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі № 910/2903/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі № 910/2903/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2903/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко