ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2024 р. Справа №914/1323/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління»

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2024 (суддя Березяк Н.Є.)

у справі № 914/1323/24

за позовом Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», м. Львів,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мельник Галини Романівни , м. Львів-Брюховичі,

про відшкодування витрат у розмірі 7998,00 грн

Комунальне підприємство (далі КП) «Адміністративно-технічне управління» 22.05.2024 звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельник Галини Романівни (далі ФОП Мельник Г.Р.) 7998,00 грн витрат на демонтаж та зберігання малої архітектурної форми (вивіски), яка була самовільно встановлена відповідачем та демонтована позивачем.

Господарський суд Львівської області в рішенні від 26.07.2024 позовні вимоги КП «Адміністративно-технічне управління» задоволив частково; з ФОП Мельник Г.Р. на користь позивача стягнув 460,00 грн. витрат, пов`язаних з демонтажем вивіски, оскільки такі вимоги обґрунтовані та документально підтверджені; відмовив у задоволенні стягнення 6205,00 грн витрат зі зберігання вивіски, позаяк такі послуги не підтверджені належними та допустимими доказами; відмовлено в задоволенні стягнення 1333,00 грн ПДВ, оскільки матеріалами справи не підтверджено понесення позивачем витрат на виконані роботи.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку, позаяк вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги та не досліджено докази, наявні в матеріалах справи щодо підтвердження зберігання малої архітектурної форми (вивіски) в складських приміщеннях КП «Адміністративно-технічне управління». Водночас, позивач вважає безпідставним висновок суду про відмову в задоволенні стягнення з відповідача ПДВ, оскільки при надходженні на рахунок підприємства від відповідача відшкодованих витрат, позивач змушений буде сплатити ПДВ до бюджету.

Відповідачка своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, не скористалася, відзиву на апеляційну скаргу не подала, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про розгляд апеляційної скарги, шляхом надіслання рекомендованого повідомлення на адресу, вказану в апеляційній скарзі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги КП «Адміністративно-технічне управління» здійснюється Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

11.02.2021 Департаментом містобудування Львівської міської ради було направлено вимогу за №23/Р-3-332 ФОП Мельник Г.Р. про порушення вимоги «Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові», затверджених, рішенням виконкому №1025 від 11.11.2016, в якій йдеться про те, що відповідачем самовільно встановлено малу архітектурну форму (вивіску) на зовнішній поверхні будинку № 11 на вул. Саксаганського, 11, в якої відсутній паспорт малої архітектурної форми (вивіски) та лист уповноваженого органу про відповідність; вивіска складається з 1-єї конструкції; запропоновано усунути вказане порушення в термін до 24.02.2021 демонтувати малу архітектурну форму (вивіску), про що письмово повідомити позивача; роз`яснено, що в разі невиконання цієї вимоги конструкція вивіски буде демонтована примусово.

Вимогу надіслано відповідачу за адресою місцезнаходження, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, що підтверджується наданим списком згуртованих поштових відправлень рекомендованих листів.

У зв`язку з залишенням вимоги без відповіді та задоволення, Департамент містобудування Львівської міської ради видав наказ № 42 від 11.03.2021 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)».

На виконання вказаного наказу, 07.06.2021 КП «Адміністративно-технічне управління» із залученням підрядної організації, здійснило примусовий демонтаж самовільно встановленої вивіски ФОП Мельник Г.Р., про що було складено акт проведення демонтажу спеціальних конструкцій за № 5 від 07.06.2021.

Демонтаж самовільно встановленої малої архітектурної форми (вивіски) відповідача проводив підрядник ФОП Флис Т.І., згідно договору про надання послуг №18/05/21 від 18.05.2021, вартість яких склала 460,00 грн, що підтверджується рахунком на оплату та актом надання послуг за номерами №0706 від 07.06.2021. Оплата позивачем витрат за демонтаж самовільно встановлених рекламних конструкцій, малої архітектурної форми(вивіски) підряднику ФОП Флис Т.І. підтверджується випискою по рахунку від 23.06.2021, долученою до матеріалів справи. Разом з тим, позивачем розраховано вартість зберігання демонтованої рекламної конструкції за вказаним актом демонтажу, яка склала 6205,00 грн без ПДВ. Відтак, загальна вартість послуг з демонтажу та зберігання склала 6665,00 грн. без ПДВ та 1333,00 грн 20 % ПДВ.

Позивачем було надіслано відповідачу листи-вимоги № 2410-10-4111 від 14.07.2021 та № 2410-10-731 від 27.02.2024 про відшкодування в добровільному порядку витрат, понесених позивачем у зв`язку з демонтажем, транспортуванням та зберіганням малої архітектурної форми (вивісок). В матеріалах справі відсутні докази виконання даних листів-вимог. Такі надіслано за адресою місцезнаходження відповідача, на підтвердження чого позивач надав копії реєстру рекомендованих листів із відбитком штемпеля установи поштового зв`язку про прийняття відправлення та фіскальний чек.

Однак, станом на момент звернення до суду ФОП Мельник Г.Р. не оплатила вказаних витрат, жодної відповіді не надала, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» передбачено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб, призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Розповсюджувач реклами, за умовами ст. 1 вказаного Закону, - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та у порядку, встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджені Кабінетом Міністрів України (ст. 16 Закону України «Про рекламу»).

Згідно з пунктом 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі-Типові правила), виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, в установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відносини, які виникають у зв`язку із встановленням малих архітектурних форм (вивісок) у місті Львові, розміщення яких передбачено законодавством України, процедуру встановлення архітектурних форм (вивісок) та правові відносини між органами місцевого самоврядування і фізичними та юридичними особами, які виникають у процесі розташування архітектурних форм (вивісок), врегульовано Порядком розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у місті Львові, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 11 листопада 2016 року № 1025 (зі змінами та доповненнями), який також регламентує загальні вимоги до їх розміщення (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.7. Порядку, паспорт малої архітектурної форми (вивіски) це проектна документація, яка є підставою, для встановлення малої архітектурної форми (вивіски). Паспорт малої архітектурної форми (вивіски) виготовляє власник (користувач) вивіски у разі відсутності на дану будівлю паспорта комплексного розміщення малих архітектурних форм. Узгоджений паспорт розміщення малих архітектурних форм (вивісок) підлягає внесенню у реєстр погоджених проектів малих архітектурних форм (вивісок), ведення якого забезпечує КП «Адміністративно-технічне управління».

Пунктом 1.7. Порядку, передбачено, що самовільно встановлена мала архітектурна форма (вивіска) - елемент декоративного оздоблення фасаду будинку, який розміщується з порушенням вимог діючого Порядку.

Відповідно до пункту 5.3. Порядку відповідальність за розміщення малої архітектурної форми (вивіски), міцність, стійкість, безпеку, відповідність погодженому паспорту, цілісність фасаду будівлі після монтажу/демонтажу малої архітектурної форми (вивіски), несе власник або уповноважена власником особа.

За умовами підпункту 6.1.1. пункту 6.1. Порядку самовільно встановлені малі архітектурні форми (вивіски) підлягають демонтажу.

Пунктом 6.3. Порядку встановлено, що демонтаж таких малих архітектурних форм (вивісок) повинен провести власник (користувач) малої архітектурної форми (вивіски) самостійно за власний рахунок у термін, вказаний у вимозі уповноваженого органу. Малі архітектурні форми (вивіски), власники яких не виконали у встановлений термін вимог уповноваженого органу про добровільний демонтаж (або отримання паспорта), вносяться до наказу на примусовий демонтаж. Відтак Департаментом містобудування ЛМР видано наказ № 42 від 11.03.2021 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)», зокрема, щодо демонтування самовільно встановленої рекламної конструкції ФОП Мельник Г.Р. в примусовому порядку.

Пунктом 6.6. Порядку передбачено, що примусовий демонтаж малих архітектурних форм (вивісок) організовує Підприємство за наказом уповноваженого виконавчого органу Львівської міської ради, проект якого готує орган, який здійснює нагляд за станом малої архітектурної форми (вивіски).

Відповідно до пункту 13.3. Правил благоустрою м. Львова, затверджених Ухвалою сесії Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 (далі Правила) самочинно встановлені рекламні засоби, вивіски демонтує КП «Адміністративно-технічне управління», в порядку встановленому виконавчим комітетом ЛМР.

Під час проведення демонтажу можуть бути присутні власник або користувач малої архітектурної форми (вивіски), представники державних органів, міських служб та інших організацій (пункт 6.6. Порядку). Примусовий демонтаж малих архітектурних форм (вивісок) оформлюється актом (2 примірники), який підписують: власник (користувач) малої архітектурної форми (вивіски) (у разі його присутності при демонтажу), представник підприємства та представник організації, яка здійснювала демонтаж. До акта додається в обов`язковому порядку фотофіксація місця розташування малої архітектурної форми (вивіски) до і після демонтажу (пункт 6.7. Порядку). У разі відсутності власника малої архітектурної форми (вивіски) при демонтажу або його відмови від підписання акта демонтажу (про що робиться відповідна відмітка на акті), другий примірник акта підприємство у п`ятиденний термін надсилає поштою за місцем реєстрації власника рекомендованим листом (якщо встановлено його місцезнаходження) (пункт 6.8. Порядку).

Згідно з пунктами 6.9., 6.10. Порядку після проведення демонтажу складається акт демонтажу малої архітектурної форми (вивіски) із зазначенням характеру робіт та їх вартості, який підписує Підприємство (замовник) та організація або особа (виконавець), що надавали послуги з демонтажу. Демонтовані малі архітектурні форми (вивіски) зберігаються на складі Підприємства.

Пунктом 13.4. Правил передбачено, що витрати з проведення демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій, вивісок, їх транспортування та зберігання відшкодовують їх власники:

- п. 13.4.1. за демонтаж та транспортування спеціальної конструкції у розмірі фактичних витрат;

- п. 13.4.2. за зберігання спеціальної конструкції у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожну добу зберігання.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.27 Закону України «Про рекламу» відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

З наявних у матеріалах справи доказів, а саме фотознімку з місця демонтажу, доданого до акта проведення демонтажу спеціальних конструкцій № 2 від 07.06.2021, на зовнішній поверхні, фасаді розташованій на вул. Саксаганського, 11, була розміщена вивіска з написом «Молінарі».

На час виявлення позивачем факту розміщенням вищевказаних конструкцій з порушенням норм законодавства, ФОП Мельник Г.Р. здійснювала свою господарську діяльність за адресою: вул. Саксаганського, 11, що підтверджується договором купівлі продажу нежитлових приміщень способом викупу від 31.08.2009 №2339 за яким відповідачка набула право власності на нежитлові приміщення, за вказаною адресою.

Послуги з демонтажу вивіски вартістю 460,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, відтак правомірно стягнуті господарським судом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіряючи доводи апелянта про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 6205,00 грн без ПДВ витрат за зберігання демонтованої вивіски, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такі послуги позивачем не підтверджені належними доказами, оскільки з наявної в матеріалах справи накладної від 07.06.2021 (а.с. 30) не вбачається факту передачі демонтованої вивіски на зберігання. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6205,00 грн без ПДВ витрат за зберігання демонтованої рекламної вивіски.

Щодо нарахуванням позивачем 20 % податку на додану вартість.

Податок на додану вартість (далі - ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент).

Відповідно до статті 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків.

Відповідно до підпункту б) п. 14.1.185 ст. 185 Податкового кодексу України з метою оподаткування постачанням послуг, зокрема, є постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку.

Згідно зі ст. 37.2 розділу 5 ПК України, податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони митної справи пов`язує сплату ним податку.

Статтею 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. До складу договірної вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних та нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Щодо застосування податку на додану вартість при визначені розміру понесених позивачем витрат, то у листі ДФС України від 28.10.2016 № 23363/6/99-99-15-03-02-15 зазначено, що якщо кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання виходячи з вартості таких товарів/послуг.

З огляду на вищенаведене, оскільки на момент звернення з позовом відповідач не оплатив понесених скаржником витрат з демонтажу самовільно встановленої малої архітектурної форми у сумі 460 грн, то скаржник не міг нарахувати на вказану суму ПДВ та сплатити його, відтак твердження суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджено понесення позивачем таких витрат у звітному періоді, тому і відсутні підстави для нарахування ПДВ, є помилковими.

Відтак, здійснивши власний перерахунок, колегія судів вважає, що вимоги позивача в частині стягнення 552, 00 грн, з яких 92,00 грн ПДВ, витрат за демонтаж малих архітектурних форм (вивіски) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відтак, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження, отже рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 та ч.9 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2024 у справі №914/1323/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позову в сумі 92,00 грн. В цій частині позов задоволити. В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Мельник Галини Романівни ( АДРЕСА_1 ; код ІПН НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (79005, м. Львів, пл. Міцкевича 6/7, 4 пов., ) 552, 00 грн вартості послуг з демонтажу та 522,32 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Господарському суду Львівської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік