ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/11291/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

Фізичної особи-підприємця Сидоренко Олени Володимирівни - Костишена В.Л.,адвокат (ордер від 30.09.2024),

Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 (суддя Грєхова О.А.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 (головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.)

у справі № 910/11291/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Сидоренко Олени Володимирівни (далі - ФОП Сидоренко О.В.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» (далі - ТОВ «Талан Системс»)

про стягнення заборгованості у сумі 146 437,31 грн,

та зустрічним позовом ТОВ «Талан Системс»

до ФОП Сидоренко О.В.

про визнання недійсним договору.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ФОП Сидоренко О.В. звернулася до суду з позовом до ТОВ «Талан Системс» про стягнення заборгованості у сумі 146 437,31 грн, з яких: 107 000 грн - основного боргу, 34 389,26 грн - інфляційних втрат та 5 048,05 грн - 3% річних. Також просила зазначити у рішенні в порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з роз'ясненням органу (особі) виконання судового рішення про нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 08.07.2023 до моменту повної оплати основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг від 02.07.2018 щодо вчасного та у повному обсязі розрахунку за надані послуги.

ТОВ «Талан Системс» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до ФОП Сидоренко О.В. про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що спірний договір про надання послуг від 02.07.2018, на думку позивача за зустрічним позовом, не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а отже є фіктивним правочином.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/11291/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024, первісний позов задоволено, з посиланням на його обґрунтованість; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що факт надання ФОП Сидоренко О.В. узгоджених консультаційних послуг ТОВ «Талан Системс» та факт порушення останнім своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної їх оплати, підтверджений матеріалами справи і не спростований боржником, тому обґрунтованими є вимоги про стягнення основного боргу у сумі 107 000 грн, а також акцесорних вимог про нарахування 3% річних у сумі 5 048,05 грн та інфляційних втрат у сумі 34 389,26 грн. Водночас суди, застосувавши дискрецію, задовольнили вимогу ФОП Сидоренко О.В. щодо роз'яснення органу (особі) виконання судового рішення про нарахування 3% річних на фактичну (несплачену) суму основного боргу, починаючи з 08.07.2023 до моменту повної оплати основного боргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Талан Системс», з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову і задоволення зустрічного позову.

У касаційній скарзі скаржник також зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які ТОВ «Талан Системс» очікує понести у зв'язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 12.06.2019 зі справи № 487/10128/14-ц.

Також скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносин, а саме: частин першої, третьої, п'ятої статті 203, статті 215, статті 232 та статті 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за обставин, згідно з якими договір про надання послуг від 02.07.2018 укладено внаслідок зловмисної домовленості сторін і без господарської мети, яка зазначена у предметі договору, а внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, тобто правочин був виконаний, з іншими цілями, ніж передбачені договором.

Крім того, скаржник вказує на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що суд попередньої інстанції всупереч частини першої статті 2 та частини п'ятої статті 236 ГПК України відмовив у задоволенні заяви про долучення до матеріалів справи нових доказів, зокрема документів щодо службової перевірки підприємства скаржника від 22.04.2024 та копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 18.06.2024 (що за своїм містом відповідає пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України).

Доводи інших учасників справи, розгляд клопотань учасників справи

ФОП Сидоренко О.В. у відзиві на касаційну скаргу просила Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду залишити в силі, з посиланням, зокрема на правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Через підсистему «Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від ФОП Сидоренко О.В. 25.10.2024 надійшла заява про участь у судових засіданнях касаційного провадження у справі № 910/11291/23, в т.ч. призначеного на 31.10.2024, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до ухвали Суду від 28.10.2024 задоволено заяву ФОП Сидоренко О.В. про участь у судових засіданнях касаційного провадження у справі № 910/11291/23, в т.ч. призначеного на 31.10.2024, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.10.2024 № 32.2-01/2678 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11291/23 у зв'язку з перебуванням судді Жайворонок Т.Є. у відпустці.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Між ФОП Сидоренко О.В. (виконавець) та ТОВ «Талан Системс» (замовник) 02.07.2018 укладено договір про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язується надати замовнику наступні послуги: консультування з питань інформатизації - планування та проектування інтегрованих комп'ютерних систем, які поєднують апаратні засоби, програмне забезпечення та комунікаційні технології; консультування у сфері інформаційних технологій і комп'ютерних систем.

Замовник зобов'язується прийняти та оплатити належно надані послуги на умовах визначених договором (п. 1.2. договору).

На підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг сторонами складається акт здачі-приймання послуг (п. 1.3. договору).

Сторони узгодили, що замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця в розмірі та у строки, передбачені цим договором та підписати акти здачі-прийняття наданих послуг протягом 3 робочих днів з дати передачі замовнику документів виконавцем. Дата підписання акта здачі-приймання послуг виконавцем є датою, з якої послуги вважаються повністю виконаними, належним чином оформленими та прийнятими замовником (п.п. 2.2.-2.4. договору). При цьому замовник щомісячно сплачує виконавцю винагороду за фактично надані послуги (п.4.1. договору). Замовник здійснює оплату за послуги наступним чином: - на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10 числа місяця слідуючого за звітним; - за погодженням сторін можливе здійснення попередньої оплати за послуги, що надаються у поточному місяці, в такому випадку оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату (п. 4.2. договору). Оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті на поточний рахунок виконавця (п. 4.3. договору). У випадку здійснення попередньої оплати, згідно з п. 4.2.2. договору, оплата послуг за звітний місяць здійснюється за вирахуванням сплаченої суми попередньої оплати.

Водночас виконавець зобов'язаний виконувати послуги передбачені цим договором якісно, в повному обсязі та в строки встановлені договором, а також надавати замовнику одразу після надання послуг підписані зі свого боку акти здачі-приймання послуг (п.п. 3.1., 3.3. договору).

Ціна договору становить загальну вартість наданих протягом строку дії договору послуг, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання послуг.

Послуги за цим договором надаються за зверненням (усним та/або письмовим) замовника за схемою питання/відповідь, за допомогою електронної пошти; листування поштою; за телефоном (факсом); особисто в офісі замовника (п. 5.1. договору).

Звітним періодом за цим договором є календарний місяць; приймання та передача наданих послуг проводитиметься за кожний звітний період шляхом підписання акта здачі-приймання послуг (п.п. 5.5.1.-5.5.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. У випадку ненадходження від однієї зі сторін за 30 днів до припинення договору заяви про відмову від продовження договору, останній вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.п.10.1.-10.2. договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами виконання умов договору, сторонами складено, підписано без заперечень та зауважень акти здачі-приймання послуг: від 27.07.2018 № 1 у сумі 30 000 грн, від 28.09.2018 № 2 у сумі 20 000 грн, від 29.11.2018 № 3 у сумі 20 000 грн, від 27.12.2018 № 4 у сумі 56 024 грн, від 28.02.2019 № 5 у сумі 21 325 грн, від 26.04.2019 № 6 у сумі 28 620 грн, від 30.05.2019 № 7 у сумі 22 350 грн, від 30.07.2019 № 8 у сумі 19 340 грн, від 30.08.2019 № 9 у сумі 28 500 грн, від 30.09.2019 № 10 у сумі 23 650 грн, від 31.10.2019 № 11 у сумі 18 360 грн, від 29.11.2019 № 12 у сумі 26 400 грн, від 27.12.2019 № 13 у сумі 22 360 грн, від 31.01.2020 № 14 у сумі 21 800 грн, від 28.02.2020 № 15 у сумі 16 350 грн, від 29.05.2020 № 17 у сумі 16 210,15 грн, від 30.06.2020 № 18 у сумі 31 000 грн, від 31.07.2020 № 19 у сумі 16 740 грн, від 31.08.2020 № 20 у сумі 18 500 грн, від 30.09.2020 № 21 у сумі 27 600 грн, від 30.10.2020 № 22 у сумі 34 400 грн, від 30.11.2020 № 23 у сумі 125 400 грн, від 31.12.2020 № 24 у сумі 97 300 грн, від 31.03.2021 № 25 у сумі 15 000 грн, від 30.04.2021 № 26 у сумі 37 000 грн, від 31.05.2021 № 27 у сумі 34 500 грн, від 30.06.2021 № 28 у сумі 24 000 грн, від 30.07.2021 № 29 у сумі 100 000 грн, від 31.08.2021 № 30 у сумі 26 000 грн, від 30.09.2021 № 31 у сумі 25 000 грн, від 29.10.2021 № 32 у сумі 45 000 грн та від 30.11.2021 № 33 у сумі 120 000 грн. При цьому згідно з актами здачі-приймання послуг №№1-33 за період з липня 2018 року по листопад 2021 року виконавцем надано замовнику послуги на загальну суму 1 168 729,15 грн.

У той же час замовник, в порушення взятих на себе зобов'язань за спірним договором, отримані послуги оплатив лише частково, у сумі 1 061 729 грн, у зв'язку з чим, за ТОВ «Талан Системс» обліковується борг за надані послуги у сумі 107 000 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з первісним позовом про стягнення вказаної заборгованості. Крім того, ФОП Сидоренко О.В. просила також стягнути 3% річних у сумі 5 048,05 грн та інфляційні втрати у сумі 34 389,26 грн за прострочення виконання оплати наданих послуг й задовольнити вимогу про нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 08.07.2023 до моменту повної оплати основного боргу.

У свою чергу, ТОВ «Талан Системс» звернулося до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018.

У розгляді справи як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, встановили відсутність підстав для визнання договору недійсним та наявність обставин, які свідчать про укладання вказаного правочину з метою реального його виконання та виснували про часткову недооплату наданих послуг за угодою, відповідно до чого дійшли висновків про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи за первісним позовом стало питання щодо наявності/ відсутності підстав для задоволення вимог про: стягнення з ТОВ «Талан Системс» на користь ФОП Сидоренко О.В. боргу за надані консультаційні послуги у сумі 146 437,31 грн, з яких: 107 000 грн - основного боргу, 34 389,26 грн - інфляційних втрат та 5 048,05 грн - 3% річних; нарахування 3% річних у порядку частини десятої статті 238 ГПК України на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 08.07.2023 до моменту повної оплати основного боргу.

Причиною виникнення спору зі справи за зустрічним позовом стало питання щодо наявності/відсутності вказаних позивачем за зустрічним позовом підстав для визнання договору про надання послуг від 02.07.2018 недійсним.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин. Так, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об'єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов'язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об'єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб'єктним і об'єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб'єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов'язково мають бути тотожними, тобто однаковими. При цьому термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб'єктним та об'єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов'язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; від 25.04.2018 у справі № 925/3/17; від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16; від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц; від 31.10.2018 у справі№ 372/1988/15-ц; від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц і № 522/2110/15-ц; від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов'язаних із правами й обов'язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб'єктів (видової належності сторін спору) й об'єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Скаржником вказано постанову Верховного Суду від 12.06.2019 зі справи № 487/10128/14-ц, в якій зазначено правовий висновок, зокрема, пункт 114 (на неврахування якого у справі, що розглядається, звертає увагу позивач за зустрічним позовом). За змістом вказаного пункту згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов'язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. На думку ТОВ «Талан Системс», зазначений принцип не був врахований судом апеляційної інстанції у справі № 910/11291/23. Так, скаржник зазначає, що звертав увагу суду під час розгляду справи в апеляційній інстанції про наявність обґрунтованих, належних та достовірних доказів зловмисної домовленості між ТОВ «Талан Системс» (за участі попереднього генерального директора товариства Сидоренка І.О.) та ФОП Сидоренко Л.В. при укладенні договору про надання послуг від 02.07.2018. Зазначене, на думку скаржника, є підставою для визнання вказаного правочину недійсним відповідно до частини першої статті 232 ЦК України (аналогічне зазначено ним у доповненнях до апеляційної скарги, поданих з пропуском строку). З огляду на це, враховуючи принцип jura novit curia («суд знає закони»), просив суд апеляційної інстанції, у разі якщо скаржником неправильно визначено юридичну кваліфікацію учасників справи спірних правовідносин (статтю 234 ЦК України), не ухилятися від обов'язку та застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Між тим у цивільній справі № 487/10128/14-ц (на неврахування висновків якої зазначає скаржник), суди, розглядаючи спір про: визнання незаконним і скасувати рішення міської ради в частині надання фізичній особі у власність земельної ділянки, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на спірну земельну ділянку та повернення спірної земельної ділянки до комунальної власності, - встановили належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду, що перебувають у комунальній власності м. Миколаєва та дійшли висновку про задоволення позовних вимог. При цьому Верховний Суд, змінюючи мотиви процесуальних актів попередніх інстанцій врахував, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим, тому, застосувавши принцип jura novit curia, зазначив про помилковість кваліфікації судами спірних правовідносин згідно з приписами статей 387 і 388 ЦК України для задоволення вимоги про повернення спірної земельної ділянки, а не статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 52 Земельного кодексу України, що є вірним.

Водночас у справі № 910/11291/23 предметом первісного позову є стягнення боргу та інфляційних втрат і 3% річних за неналежне виконання договору надання консультаційних послуг за договором від 02.07.2018, а предметом зустрічного позову - визнання вказаного договору недійсним з підстав, які визначені самим товариством, а саме: відповідно до статті 234 ЦК України (фіктивність вчиненням угоди без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином). При цьому суди попередніх інстанцій встановили факт тривалих правовідносин сторін щодо виконання спірної угоди та часткового виконання ними зобов'язань за вказаним правочином (що підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах справи) й наявність часткового боргу скаржника перед позивачем за первісним позовом щодо своєчасної та повної їх оплати. Суди, оцінивши наявні у справі докази, виснували, що спірні правовідносини не мають ознак фіктивності, притаманні статті 234 ЦК України (фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином). Зважаючи на вказане суди встановили, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин укладання спірного правочину, як такого, що вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Інших підстав для визнання спірного правочину недійсним зустрічний позов ТОВ «Талан Системс» не містить, що не заперечується і самим скаржником. Тому суди виснували про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору недійсним з підстав визначених положеннями статей 234 ЦК України та дійшли висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат й вимог ФОП Сидоренко Л.В. про нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу в порядку частини десятої статті 238 ГПК України.

В контексті наведених скаржником доводів касаційної скарги з посиланням у ній на статтю 232 ЦК України щодо обставин укладення договору в наслідок зловмисної домовленості сторін і без господарської мети, то Суд зазначає, що звертаючись до суду з позовною заявою позивач за зустрічним позовом не посилався на такі обставини та не доводив їх належними та допустимими доказами у порядку встановленому ГПК України. Водночас стаття 232 ЦК України визначає інший склад правопорушення, ніж стаття 234 ЦК України, що зумовлює й інший предмет доказування у справі, а отже, вказане не є питаннями виключно кваліфікації.

Господарське судочинство здійснюється у т.ч. на принципах диспозитивності та змагальності і суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Суд також вважає за не обхідне зосередити увагу скаржника на рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гусєв проти України» від 14.01.2021, згідно з яким порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову призвело до відмови в його задоволенні. ЄСПЛ вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж унаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Застосування принципу jura novit curia не є безмежним, оскільки, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. За таких умов слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.05.2024 у справі № 369/2869/22, від 11.07.2024 у справі № 916/2946/21(916/5207/23), від 08.10.2024 у справі № 91/3553/20.

Отже, у справі № 487/10128/14-ц, на відміну від справи № 910/11291/23, відмінними є, як суб'єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів, відповідне правове регулювання, так і зміст спірних правовідносин та їх матеріально-правове регулювання. Відтак доводи скаржника про неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 487/10128/14-ц, є безпідставними. Між тим посилання скаржника на неврахування судами принципу jura novit curia в цій справі за визначеного самим позивачем предмета і підстав поданого позову, відсутності обставин зміни підстав позову у порядку передбаченому ГПК України, а також вказаних ним конкретних обставин спору не узгоджується з обов'язком суду чинити правосуддя згідно з частиною п'ятою статті 13 ГПК України, зважаючи на принцип змагальності та рівності сторін, а також зважаючи на підстави і предмет заявленого позову. А тому наведена позивачем за зустрічним позовом підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування судових актів попередніх судових інстанцій з цієї підстави.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження ТОВ «Талан Системс» посилається також на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносин, а саме: частин першої, третьої, п'ятої статті 203, статті 215, статті 232 та статті 234 ЦК України, за обставин укладання спірного правочину внаслідок зловмисної домовленості сторін і без господарської мети, яка зазначена у предметі договору, а внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, тобто правочин був виконаний, з іншими цілями, ніж передбачені правочином.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, по-перше, слід з'ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

ГПК України та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів слід звертатися до правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм права, які вказані скаржником у касаційній скарзі у подібних правовідносинах, відсутні.

Отже, зважаючи на викладене, необхідно з'ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій вказаних скаржником норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

Що ж до наведеного, Верховний Суд зазначає таке.

За змістом статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першої-третьої, п'ятої, шостої статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ТОВ «Талан Системс», заперечуючи дійсність вказаного договору від 02.07.2018, звернувся із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що ця угода не спрямована на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. А факт підписання сторонами спірного правочину актів здачі-приймання послуг №№ 1-33, а також здійснення часткової оплати, відповідно до зазначених актів, не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання такого договору недійсним.

Відповідно до положень статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, у т.ч. нотаріально посвідчений. Якщо сторони не вчиняли ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов'язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявності таких умов: вина осіб, яка має прояв у формі умислу, спрямованого на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених у договорі. Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, від 19.11.2019 у справі № 904/3935/18 та підтримано у постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/3938/18.

Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Талан Системс», уклавши оспорюваний договір, погодило і схвалило його умови та на виконання цих умов отримало від ФОП Сидоренко О.В. послуги у сфері консультування з питань інформатизації, що підтверджується актами здачі-приймання послуг №№1-33 (які зі сторони замовника підписано головним бухгалтером ТОВ «Талан Системс» - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), діючого на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Талан Системс» від 01.02.2018 № 01/02/18.) на загальну суму 1 168 729,15 грн, а також здійснило часткову оплату відповідних платежів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Судами встановлено, що рішення про надання ОСОБА_1 повноважень на вчинення дій від імені юридичної особи без довіреності, у т.ч. підписувати договори, прийняте учасниками ТОВ «Талан Системс» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У подальшому (12.03.2018 та 31.05.2018) відбулися зміни у складі учасників товариства та, станом на час укладення спірного договору, учасниками ТОВ «Талан Системс» були: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зі змісту актів здачі-приймання послуг №№1-33, які підписані позивачем за зустрічним позовом без заперечень та зауважень, вбачається, що ФОП Сидоренко О.В. надано ТОВ «Талан Системс» послуги з консультування з питань інформатизації: планування та проектування інтегрованих комп'ютерних систем, які поєднують апаратні засоби, програмне забезпечення та комунікаційні технології; консультування у сфері інформаційних технологій і комп'ютерних систем; консультування клієнтів замовника щодо технічних характеристик обладнання, гарантійних термінів та умов технічної підтримки від виробника обладнання; консультування щодо сумісності існуючого обладнання та програмного забезпечення, що є у клієнта з тим, що він бажає придбати.

Судами встановлено, що заперечень зі сторони ТОВ «Талан Системс» щодо виконання вказаних в актах дій саме на виконання оспорюваного договору матеріали справи не містять, як не містять заперечень стосовно якості отриманих послуг. Позивачем за зустрічним позовом, в свою чергу, на виконання умов договору та згідно з наведеними актами сплачено на користь відповідача за зустрічним позовом за період з липня 2018 року по листопад 2021 року кошти у сумі 1 061 729 грн. При цьому, станом на момент звернення ФОП Сидоренко О.В. з первісним позовом частина наданих послуг підприємством не оплачена, через що виник борг у сумі 107 000 грн.

Отже, дослідивши надані сторонами докази та надавши оцінку встановленим обставинам, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оспорюваний договір про надання послуг від 02.07.2018 відповідає вимогам чинного законодавства та не має ознак фіктивного правочину, оскільки виконувався сторонами протягом значного проміжку часу (з липня 2018 року по листопад 2021 року), зокрема, були надані консультаційні послуги, що є предметом вказаного правочину, проведено часткову оплату (значну частину) на його виконання, тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним.

Застосовуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, відображений у статті 14 ГПК України, Верховний Суд зазначає, що судами було правильно встановлено підстави заявлених ТОВ «Талан Системс» зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018 в контексті доводів про те, що угода не була спрямована на реальне настання обумовлених нею правових наслідків, що на думку позивача за зустрічним позовом, є фіктивним правочином. Тому судами розглянуто вказаний зустрічний позов правильно та з урахуванням положень статті 234 ЦК України у сукупності зі статтями 203, 215 ЦК України. Водночас інші підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину позивачем за зустрічним позовом (у т.ч. й ті, на які посилається скаржник у доводах касаційної скарги щодо необхідності надання висновків, зокрема, частин першої, третьої, п'ятої статті 203, статті 215, статті 234 ЦК України у сукупності зі статтею 232 ЦК України та обставинами зловмисної домовленості сторін і укладення правочину без господарської мети) ним не заявлялися та не могли бути предметом дослідження у цій справі, оскільки суд не вправі виходити за межі підстав позову за відсутності відповідного клопотання позивача про зміну підстав позову, поданого з дотриманням процесуальних норм до початку розгляду справи по суті (частина третя статті 46 ГПК України), яке згідно з матеріалами цієї справи позивачем за зустрічним позовом не подавалося.

Відтак, доводи скаржника стосовно незастосування судами підстав недійсності правочину за статтею 232 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною) в сукупності з іншими наведеними ним нормами, Суд вважає помилковими, оскільки такі підстави не заявлялися скаржником у поданій ним зустрічній позовній заяві та не могли бути предметом дослідження у місцевому та апеляційному судах, а відповідно не можуть бути і предметом перегляду судом касаційної інстанції. Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору про надання послуг від 02.07.2018 і суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для надання висновку щодо застосування норм права у визначеному скаржником аспекті, а саме: частин першої, третьої, п'ятої статті 203, статті 215, статті 232 та статті 234 ЦК України (за обставин, згідно з яких договір про надання послуг від 02.07.2018 укладено внаслідок зловмисної домовленості сторін і без господарської мети, яка вказана в предметі договору, а внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, тобто правочин був виконаний, з іншими цілями, ніж передбачені договором), з огляду на фактичні встановлені обставини судами попередніх інстанцій про триваючі правовідносини сторін щодо виконання спірної угоди та часткового виконання сторонами зобов'язань за вказаним правочином (що підтверджується відповідними доказами) й наявності часткового боргу скаржника перед первинним позивачем щодо своєчасної та повної їх оплати, а також зважаючи на обставини не заявлення ТОВ «Талан Системс» вимог про визнання вказаного правочину про надання послуг недійсним, з підстав, визначених положеннями статті 232 ЦК України.

Водночас відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Отже, доводи касаційної скарги, обґрунтовані з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, у цьому випадку, не отримали свого підтвердження.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, ТОВ «Талан Системс» зазначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 310 цього Кодексу, а саме: суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів (зокрема, документів щодо службовою перевірки підприємства скаржника від 22.04.2024 та копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 18.06.2024, тобто датованих після винесення рішення судом першої інстанції по суті).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, відповідно до наведеної норми процесуального права підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені.

Разом з цим, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень частини третьої статті 269 ГПК України правомірно не прийняв та не розглянув нові докази, які не були подані до суду першої інстанції (як-то, документи щодо службової перевірки підприємства скаржника від 22.04.2024 та копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 18.06.2024), якими позивач за зустрічним позовом обґрунтував нові обставини та підстави щодо недійсності оспорюваного договору про надання послуг та на які ТОВ «Талан Системс» додатково посилалося в апеляційній скарзі, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Водночас судом апеляційної інстанції враховано усталений правовий висновок Верховного Суду, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об'єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - скаржника) (подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Між тим апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 16.04.2024 у справі № 922/331/23.

Враховуючи принцип процесуальної рівноправності сторін, згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне у відношенні до опонента, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про неврахування наданих скаржником додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, а доводи ТОВ «Талан Системс» в цій частині не містять обґрунтувань щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а по суті зводяться лише до незгоди з відповідними процесуальними діями суду.

Інші доводи касаційної скарги заявлені не в межах підстав касаційного оскарження (у т.ч. стосовно судових рішень попередніх інстанцій про задоволення первісного позову), не спростовуються вказаних вище обставин, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій з цих мотивів.

Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд касаційної інстанції бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві ФОП Сидоренко О.В. на касаційну скаргу у тій частині, в якій вони не суперечать викладеному у цій постанові.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги ТОВ «Талан Системс» не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, визначених процесуальним законом підстав для скасування/зміни оскаржуваних судових рішень не вбачається.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Талан Системс» у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а у частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, - касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові акти - без змін.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу ТОВ «Талан Системс» без задоволення, а рішення господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 у справі № 910/11291/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 у справі № 910/11291/23 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 у справі № 910/11291/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Булгакова

Суддя А. Ємець