ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/2472/23(916/4717/23)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:

Арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович особисто

Від ОСОБА_1 адвокат Драгун Ангеліна Святославівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову, суддя суду першої інстанції Найфлейш В.Д., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 06.09.2024

по справі №916/2472/23(916/4717/23)

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

4. ОСОБА_5

5. ОСОБА_6

про визнання недійсними правочинів

в межах справи №916/2472/23

за заявою: ОСОБА_2

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

05.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. Накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

2. Заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що подана позовна заява стосується оскарження договорів дарування квартир, на які просить накласти арешт, а також про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир, а невжиття заходів забезпечення у даній справі може унеможливити виконання рішення суду. Так, станом на вересень 2019 року у ОСОБА_2 існувала непогашена заборгованість перед ОСОБА_1 , яку останній не повернув у визначені Договором терміни. У вересні 2020 року ОСОБА_2 , шляхом укладення 3 договорів дарування відчужив належне йому нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Слід зазначити, що один з договорів укладено із заінтересованою особою родичом боржника. Крім того, після укладених договорів дарування квартиру АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 виставлено на продаж в інтернеті. Тобто, невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду, в разі задоволення позову та відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції:

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2024 вирішено:

« 1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову №2-1423/24 від 05.09.2024 по справі №916/2472/23(916/4717/24) задовольнити.

2. На період розгляду справи накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145, 5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145, 5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145, 5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

3. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145, 5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145, 5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.»

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є вимога про визнання недійсними договорів щодо квартир, а також про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир, а отже виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач, до якого заявлені вимоги майнового характеру, оспорюване майно для виконання рішення у разі задоволення позову, тобто, за висновком суду, застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Суд також зазначив, що вказані заходи до забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд доходить висновку, що вжиття саме такого заходу забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23).

Апелянт вказує, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду в порядку ст. 226 ч. 1 п. 1 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із того, що позов подано ОСОБА_1 як особою, яка не є кредитором у справі та не має процесуальної дієздатності в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність).

Апелянт зазначає, що посилання позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, що відповідачем може бути здійснено продаж третім особам об`єкта нерухомості, який є предметом позову, не підтверджені заявником належними та допустимими засобами доказування, оскільки вказані посилання є лише його власними припущеннями. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин вчинення відповідачем будь-яких дій щодо спірного об`єкта нерухомості, що надалі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі за умови задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що протягом тривалого часу, з моменту відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів - з 06.11.2023 року по теперішній час, відповідачі по справі № 916/2472/23(916/4717/23) не вчинили жодних дій, які могли би привести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. У межах справи жодного разу не було встановлено фактів недобросовісності відповідачів по справі № 916/2472/23(916/4717/23) та не встановлено реальних фактів, які могли би свідчити про намір відповідачів по справі № 916/2472/23(916/4717/23) вчинити якісь протиправні дії в майбутньому.

Апелянт доходить до висновку, що наведені ОСОБА_8 обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів.

Апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі від 06 вересня 2024 року по справі № 916/2472/23(916/4717/23) також не встановлено жодних обставин, які би могли свідчити про наявність ризику істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, апелянт вказує, що господарським судом проігноровано той факт, що два спірні об`єкти із трьох, на які заявник просив накласти арешт, вже не знаходяться у власності відповідача ОСОБА_3 та належать третім особам, які є добросовісними набувачами права власності на майно. Необгрунтоване обмеження права на розпорядження нерухомим майном осіб, які володіють цим майном на підставі правомірних правочинів, недійсність яких прямо не встановлена законом та з приводу яких не порушується питання перед судом про визнання їх недійсними, в період воєнного стану, є додатковим підтвердженням незаконного втручання держави в право добросовісних набувачів майна на мирне володіння цим майном та позбавляє добросовісних власників безперешкодно реалізувати своє майно в разі виникнення гострої необхідності, пов`язаної, зокрема, з вимушеною еміграцією з України.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати в повному обсязі ухвалу Господарського суду Одеської області від 06 вересня 2024 року по справі № 916/2472/23(916/4717/23) та відмовити ОСОБА_1 у задоволення його заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23).

Разом з відзивом було подано клопотання про поновлення строку на його подачу, яке обґрунтовано тим, що сама апеляційна скарга ОСОБА_1 отримана не була, його представник, адвокат Драгун А.С., з матеріалами справи ознайомилась лише 25.10.2024 у системі «Електронний суд».

Колегія суддів протокольною ухвалою клопотання про поновлення строку залишила без задоволення, а відзив без розгляду з огляду на наступне.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 21.10.2024.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У даному випадку, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу є строком, що встановлюється судом. Тому такий строк не може бути поновлений в силу ч. 1 ст. 119 ГПК України та колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

В свою чергу, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу може бути виключно продовжений у випадку існування клопотання про продовження такого строку, яке буде подано до його закінчення. Однак, таке клопотання відсутнє, тому у колегії суддів відсутні підстави для продовження такого строку.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відзив ОСОБА_1 було подано 29.10.2024, тобто з пропуском строку, встановленого судом, що свідчить про наявність підстав для залишення відзиву без розгляду.

Із усних пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається наступне:

- позивач вказує, що твердження апелянта щодо ненадання заявником належних доказів на підтвердження своєї позиції є виключно його суб`єктивним баченням ситуації, адже при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 у достатній мірі було обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між негативними наслідками, які можуть настати у разі вчинення відповідачами неправомірних дій та шкоди, яка при цьому буде завдана ОСОБА_1 , як кредитору.

- позивач вважає, що у даному випадку втручання у мирне володіння майном є виправданим, оскільки було застосовано на підставі законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим, твердження апелянта не заслуговують на увагу.

- позивач також вказує, що арбітражний керуючий замість того, щоб вчиняти заходи зі збереження чи відшукування майна боржника для збільшення об`єктів конкурсної маси, всі свої зусилля витрачає на оскарження дій кредитора, які якраз і направленні на захист інтересів кредиторів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 .

Керуючись викладеним вище, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. відмовити у повному обсязі, ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2472/23 (916/4717/23) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2472/23 (916/4717/23) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23(916/4717/23) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23(916/4717/23).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 21.10.2024; призначено справу №916/2472/23 (916/4717/23) до розгляду на 30.10.2024 о 14:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно до 30.10.2024 надіслати матеріали справи №916/2472/23(916/4717/23) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2472/23(916/4717/23).

30.10.2024 у судовому засіданні прийняли участь арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович та представник ОСОБА_1 адвокат Драгун Ангеліна Святославівна.

Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024, якою призначено справу №916/2472/23 (916/4717/23) до розгляду на 30.10.2024 о 14:00, направлялася на адресу відповідачів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) засобами поштового зв`язку, однак повернулась без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 30.10.2024, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23), до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23) по суті, не дивлячись на відсутність представників відповідачів, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про визнання правочинів недійсними, у якій просив:

- визнати недійсним договір дарування від 16.09.2020, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., зареєстровано в реєстрі №1070, предметом якого є квартира, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- відновити становище, які існувало до порушення прав ОСОБА_1 , шляхом повернення квартири за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір дарування від 16.09.2020, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., зареєстровано в реєстрі №1073, предметом якого є квартира, за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- відновити становище, які існувало до порушення прав ОСОБА_1 , шляхом повернення квартири за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір дарування від 07.11.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., зареєстровано в реєстрі №1-868, предметом якого є квартира, за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

- відновити становище, які існувало до порушення прав ОСОБА_1 , шляхом повернення квартири за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 145,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 було відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу № 916/4717/23 за позовом: ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів в межах справи № 916/2472/23 (про банкрутство фізичної особи).

05.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. Накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

2. Заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що подана позовна заява стосується оскарження договорів дарування квартир, на які просить накласти арешт, а також про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир, а невжиття заходів забезпечення у даній справі може унеможливити виконання рішення суду. Так, станом на вересень 2019 року у ОСОБА_2 існувала непогашена заборгованість перед ОСОБА_1 , яку останній не повернув у визначені Договором терміни. У вересні 2020 року ОСОБА_2 , шляхом укладення 3 договорів дарування відчужив належне йому нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Слід зазначити, що один з договорів укладено із заінтересованою особою родичом боржника. Крім того, після укладених договорів дарування квартиру АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 виставлено на продаж в інтернеті. Тобто, невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду, в разі задоволення позову та відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову, являються предмет і підстава.

Предметом позову є вимога про визнання недійсними договорів дарування квартир, а також про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача шляхом повернення квартир, а отже виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач, до якого заявлені вимоги, оспорюване майно для виконання рішення у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2020;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2020.

Дані обставини свідчать про те, що відповідачами вчинялися дії щодо подальшого відчуження спірного майна. В свою чергу, відповідачі не обмежені у праві подальшого відчуження спірного майна.

Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які могли би привести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених прав.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі спірне нерухоме майно у власності, оскільки вибуття такого майна із власності відповідачів може породити нові реєстраційні дії щодо нього та призведе до необхідності звернення з новим позовом, а отже, застосування заходів забезпечення позову, обраних позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно відповідача полягає у тому, що такі дії забезпечать ефективний захист та поновлення порушеного права щодо спірного майна у разі задоволення позову.

Накладення арешту на нерухоме майно забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість захисту порушеного права у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження цим майном відповідачами задля запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позову.

Разом із тим, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядженням нерухомим майном, існування якого дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позовних вимог.

Отже, застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому поновлення порушеного права у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідачів спірного нерухомого майна.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем доведено наявність обґрунтованого припущення, що невжиття судом заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушеного права (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача).

Застосування заходів забезпечення позову, обраних позивачем, відповідають статтям 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а також вимогам співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Колегія суддів зауважує на тому, що зазначені заходи забезпечення позову є тимчасовими (до закінчення розгляду справи) та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження за відповідачами права власності на майно) з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, адже дане питання не є предметом розгляду під час перегляду ухвали про вжиття заходів забезпечення позову та буде вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Крім того, безпідставним є посилання апелянта на те, що господарським судом проігноровано той факт, що два спірні об`єкти із трьох, на які заявник просив накласти арешт, вже не знаходяться у власності відповідача ОСОБА_3 та належать третім особам, які є добросовісними набувачами права власності на майно, адже відповідні «треті особи» у даній справі мають статус відповідачів. В свою чергу, питання того чи є вони добросовісним набувачами буде вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний організувати виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації), визначити його вартість, сформувати ліквідаційну масу, виконувати функції з управління та розпорядження майном боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до суду у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий зобов`язаний здійснювати заходи щодо захисту майна боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КУзПБ під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

В свою чергу, арбітражний керуючий у даній конкретній справі прикладає свої зусилля на оскарження дій позивача, які якраз фактично направлені на захист інтересів кредиторів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 шляхом збільшення ліквідаційної маси боржника.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23), за результатами її апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23) підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.09.2024 про забезпечення позову по справі №916/2472/23 (916/4717/23) залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.11.2024.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран