ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Справа №906/166/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Грязнов В.В. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Піддубній Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми "Bracia Tokarscy" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 (повний текст - 26.02.2024) у справі №906/166/23 (суддя Прядко О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Малишко Ольги Олександрівни

до Фірми "Bracia Tokarscy"

про стягнення 9348,62 євро

учасники провадження не забезпечили явку своїх представників у судове засідання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Малишко Ольги Олександрівни до Фірми "Bracia Tokarscy" та стягнуто з відповідача на користь позивача 8929,12 євро заборгованості з оплати відвантаженого товару за контрактом №1 від 07.05.2021, 419,50 євро 3% річних, 5574,38 грн судового збору, 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

11.04.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фірми "Bracia Tokarscy" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що уклав з позивачем договір на поставку однієї фури (ТIR) деревного вугілля, що підтверджується п.3.1 договору, в якому вказана вага 15-21 т (вага 1 автомобіля), а також накладною №1, де вказана вага - 19т. Після доставки першого автомобіля з вантажем від позивача прибув інший автомобіль з товаром, який відповідач ніколи не замовляв, про що було повідомлено позивача. Оскільки відповідач поточних замовлень на деревне вугілля не мав, то міг певний час зберігати товар в себе (товар вже був розмитнений). Позивач, бажаючи отримати гроші за надіслану додаткову фуру, почав шукати особу, яка була б зацікавлена придбати його вугілля. 06.08.2021 позивач зобов`язав відповідача упакувати партію вугілля, яку останній не замовляв, та відправити її до вказаної ним компанії - Виробничо-торгівельно-сервісного центру Ева в м.Радваніце. Відповідно до вказівок позивача, відповідач завантажив у автомобіль незамовлене вугілля за неправомірно виписаною накладною №2, а також - за домовленістю з позивачем - заповнив автомобіль і залишком вугілля, зазначеним у накладній №1. Домовленості полягали в тому, що відповідач оплатить позивачу залишене в себе вугілля, а відповідальність за оплату решти буде здійснювати компанія, яку вказав позивач. Отже відповідач сплатив позивачу 3847,71 євро, натомість Виробничо-торгівельно-сервісний центр Ева за отриманий товар не розрахувався. Позивач звернувся до відповідача за сприянням у стягненні дебіторської заборгованості за вугілля, і відповідач намагався стягнути борг за власний рахунок, зокрема звертаючись до судового виконавця з юрисдикцією Виробничо-торгівельно-сервісного центру Ева, однак отримав інформацію, що дана компанія має багато кредиторів, і спроба стягнення боргів може виявитися невдалою. Відповідач також вказав, що за умовами контракту №1 від 07.05.2021 спори між сторонами підлягають остаточному вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України в м.Києві (т.2, а.с.13-19).

Також, за доводами апелянта фактично всі домовленості щодо контракту були зроблені з паном Сергієм Головенком. Позивач раніше з ним співпрацював (успішно). Суд першої інстанції безпідставно встановив, що ця особа не уповноважена діяти від імені позивача. З цим паном все було узгоджено. У судовому засіданні суд не відкликав заяву у відзиві на позов про відсутність компетенції цього суду щодо розгляду справи (через умови договору). Договором не була передбачена подальша передача товару (вказаній позивачем компанії), а це було чітке доручення представника позивача. Автомобіль, на який поширюється позов, не було замовлено, що було визнано позивачем в електронному листі. Суд оминув питання, пов`язані з процедурою митного оформлення транспортного засобу. Відповідач розуміє, що позивач опинився у скрутному становищі через відсутність оплати, враховуючи добросусідські відносини, попередню співпрацю та просте співчуття - відповідач хотів допомогти позивачу повернути кошти. Однак, після того, як повернути гроші виявилося неможливим, позивач вирішив, що звинуватить у наслідках своїх рішень відповідача. Такі дії не заслуговують на правовий захист, оскільки суперечать принципам соціального співіснування та етиці підприємця.

В скарзі просить суд: про закриття провадження у справі - у зв`язку з тим, що провадження не підлягало розгляду Господарським судом у м.Житомирі; про скасування оскаржуваного судового рішення в повному обсязі та відмову в позові як необґрунтованому; зобов`язати позивача сплатити судові витрати.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги у справі №906/166/23 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2024 матеріали справи витребувано із Господарського суду Житомирської області.

22.04.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/166/23.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.04.2023, у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючої судді Павлюк І.Ю. та судді члена-колегії Розізнаної І.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/166/23.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги у справі №906/166/23 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Грязнов В.В., суддя Коломис В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 апеляційну скаргу Фірми "Bracia Tokarscy" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати докази сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення в розмірі 8361,57 грн; подати докази направлення апеляційної скарги позивачу - Фізичній особі-підприємцю Малишко Ользі Олександрівні; подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23. Зобов`язано позивача надіслати Північно-західному апеляційному господарському суду нотаріально засвідчені переклади на польську мову у трьох примірниках цієї ухвали, прохання про вручення документів у цивільній справі, підтвердження про їх вручення, короткого викладу документа, що підлягає врученню.

25.06.2024 до суду від Фізичної особи - підприємця Малишко Ольги Олександрівни надійшли нотаріально засвідчені переклади на польську мову у трьох примірниках ухвали, прохання про вручення документів у цивільній справі, підтвердження про їх вручення, короткого викладу документа, що підлягає врученню.

Вказані документи було надіслано до компетентного органу Республіки Польща Ministry of Justice (Ministerstwo Sprawiedliwosci), Departament Wspolpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka для їх подальшого вручення відповідачу.

29.08.2024 до суду від Фірми "Bracia Tokarscy" на виконання вимог ухвали надійшли докази сплати судового збору, докази направлення апеляційної скарги Фізичній особі-підприємцю Малишко Ользі Олександрівні та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.08.2024 поновлено Фірмі "Bracia Tokarscy" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірми "Bracia Tokarscy" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на "21" жовтня 2024 р. об 14:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4 (ВКЗ). Зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23. Запропоновано позивачу у строк до 27.09.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 21.10.2024 сторони не забезпечили явки своїх представників, причини неявки не повідомили.

Щодо повідомлення апелянта колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою про відкриття провадження у справі було задоволено клопотання та забезпечено представнику Фірми "Bracia Tokarscy" участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Суд надіслав апелянту для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції e-mail та пароль для авторизації на сайті https://vkz.court.gov.ua/ (Меню: "Вхід для залів судових засідань, установ попереднього ув`язнення, установ виконання покарань та медичних закладів").

Колегія суддів приймає до уваги, що апелянт хоч і є нерезидентом, при цьому подає всі процесуальні документи українською мовою, з чого суд зробив висновок про відсутність необхідності подальшого перекладу процесуальних документів на польську мову.

Також, офіційна поштова адреса відповідача відома суду, з даної адреси відповідач направляє документи, які надходять до суду, поштове сполучення працює належним чином, а тому суд прийшов до висновку про відсутність необхідності залучення компетентних органів Республіки Польща для вручення процесуальних документів відповідачу.

Отже, з метою дотримання обов`язку швидкого здійснення судочинства, а також процесуальної економії та оперативного отримання повідомлень про процесуальні документи суду, колегія суддів дійшла висновку здійснювати апеляційне провадження українською мовою без офіційного перекладу на польську мову та без залучення компетентних органів Республіки Польща для вручення процесуальних документів відповідачу.

Ухвалу про відкриття провадження у справі направлено на поштову адресу Фірми "Bracia Tokarscy", а саме: ul.Parkowa, 3, Przywory, Polska, 46-050.

Вказану ухвалу було отримано адресатом 20.09.2024, що підтверджується витягом з реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції та відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трек-номером RA330011138UA (т.2, а.с.197-199).

Однак, відповідач у судовому засіданні за допомогою засобів ЄСІТС не приєднався до відеоконференції (т.2, а.с.200).

Клопотань про відкладення розгляду справи чи пояснень про неможливість під`єднання до відеоконференції від апелянта до суду не надходило.

З огляду на належне повідомлення та надану можливість прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів приходить висновку, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача про судове засідання у даній справі.

Щодо повідомлення позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження було направлено рекомендованою кореспонденцією на адресу позивача, проте остання повернулася до суду з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Інформація про іншу адресу Фізичної особи-підприємця Малишко Ольги Олександрівни, ніж та, яка зазначена в позовній заяві, відсутня.

Згідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як встановлено п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 в чинній редакції (далі - Правила)

Рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою Судова повістка, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17.

Також, приймається до уваги, що на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 30.04.2024 від Фізичної особи - підприємця Малишко Ольги Олександрівни надійшли нотаріально засвідчені переклади на польську мову у трьох примірниках ухвали, прохання про вручення документів у цивільній справі, підтвердження про їх вручення, короткого викладу документа, що підлягає врученню.

Тобто, позивач знав про апеляційну скаргу (та її зміст і вимоги) відповідача у даній справі.

Тому, апеляційний господарський суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача про судове засідання у даній справі.

Враховуючи те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, а також те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, а судом апеляційної інстанції вчинено всі необхідні дії для належної участі всіх учасників провадження у судовому засіданні, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, наявні в матеріалах справи докази достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

07.05.2021 між ФОП Малишко О.О. (продавець) та Фірмою "Bracia Tokarscy" (покупець) укладено Контракт №1 (далі Контракт).

Як погоджено п.1.1 Контракту, продавець продає, а покупець купує на умовах даного контракту вугілля деревне, агломероване термічно, яке призначене для грилю та камінів (далі - товар).

Згідно п.1.2 Контракту продавець продав, а покупець купив на умовах DAI склад покупця, Польща, у відповідності з Інкотермс 2010 вугілля деревне.

Даний контракт укладений строком до 31.12.2021 (п.1.3 Контракту).

Пунктами 2.1-2.5 Контракту погоджено, що ціна на товар встановлюється в євро. Ціна 1т товару за даним контрактом складає 325,00 євро. Загальний об`єм товару, поставленого за даним контрактом, 200т. Загальна сума даного контракту становить 66000,00 євро. Валюта продажу євро.

За умовами п.3.1 Контракту, поставка товару здійснюється продавцем в об`ємі 15-21т.

Відповідно до п.3.2 Контракту оплата продукції здійснюється покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на валютний рахунок продавця на умовах 100% оплати за відвантажену партію товару впродовж 12 банківських днів з моменту відвантаження товару на склад продавця.

Як погоджено п.3.3 Контракту поставка здійснюється автомобільним транспортом продавця зі складу продавця.

Товар вважається прийнятим покупцем (по кількості) - згідно транспортних документів, наданих покупцем (п.5.2 Контракту).

Відповідно до п.8.1 Контракту, кожна сторона повинна виконувати свої зобов`язання належним чином, всесторонньо сприяючи іншій стороні у виконанні нею своїх обов`язків.

Пунктом 10.1 Контракту погоджено, всі зміни і доповнення до даного контракту мають силу тільки в тому випадку, якщо вони складені у письмовій формі і підписані обома сторонами.

Згідно п.10.3 Контракту даний контракт вступає в силу з моменту його підписання. Реалізація договору починається з дня першої поставки.

Додатковою угодою від 11.05.2021 до контракту визначено, що ціна за 1 тонну товару за даним контрактом визначається інвойсом на кожну партію окремо.

Позивач поставив відповідачу дві партії товару, а саме: за інвойсом №1 від 07.05.2021 вагою 19,00 т на загальну суму 6237,00 євро та за інвойсом №2 від 11.05.2021 вагою 20,5 т на загальну суму 6539,83 євро (т.1, а.с.15-16), що підтверджується міжнародно-транспортними накладними та митними деклараціями з відмітками про доставку товару (т.1, а.с.17-19).

У свою чергу відповідач свої зобов`язання щодо оплати за відвантажений товар виконав частково, сплативши 29.09.2021 - 3847,71 євро, про що свідчить виписка по особовим рахункам (т.1, а.с.20), відтак за ним утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 8929,12 євро.

Позивач надіслав на електронну пошту відповідача претензію від 04.01.2023, у якій просив належним чином виконати зобов`язання за контрактом №1 від 07.05.2021 шляхом перерахування 8929,12 євро заборгованості протягом трьох днів з моменту отримання цієї претензії (т.1, а.с.21-22, 24).

Відповідач вимогу не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

За змістом п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин розташований на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Положення ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначають випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом.

Відповідач у даній справі є нерезидентом України (Республіка Польща).

У п.п.8.2, 8.3 Контракту визначено, що при невиконанні або неналежному виконанні зобов`язань за даним контрактом сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. Усі спори і суперечки, які можуть виникнути з даного контракту чи у зв`язку з ним, у випадку, якщо їх не вдалось врегулювати шляхом переговорів, підлягають остаточному розгляду у Міжнародному комерційному арбітражі при Торгово-промисловій палаті України в м.Києві.

За ч.5 ст.4 ГПК України, допускається угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу). До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Частиною 1 ст.22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів, визначених у п.1 цієї статті.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (ст.8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"). Аналогічні положення закріплені і у п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

Отже сторонами укладено арбітражну угоду у вигляді арбітражного застереження у п.8.3 Контракту.

Однак, позивач до суду першої інстанції через систему Електронний суд подав заяву про розгляд справи без його участі від 21.02.2024, у якій також зазначив, що позивач не бажає передавати справу на розгляд міжнародного комерційного арбітражу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача брав участь у судовому засіданні суду першої інстанції 22.02.2024, користуючись при цьому послугами перекладача (т.2, а.с.25-26), не заперечив щодо розгляду та вирішення спору в Господарському суді Житомирської області (т.2, а.с.27 зворот).

З огляду на викладене та керуючись наведеними вище нормами чинного законодавства, даний спір правомірно розглянуто Господарським судом Житомирської області.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст.626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Контракту №1 від 07.05.2021, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено з матеріалів справи, на виконання умов Контракту №1 від 07.05.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 12776,83 євро.

Відповідач розрахувався за відвантажений товар частково на суму 3847,71 євро.

Отже, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 8929,12 євро.

При цьому, суд першої інстанції правомірно відхилив як необґрунтовані та недоведені належними й допустимими доказами доводи відповідача щодо досягнення сторонами домовленостей передати товар, відвантажений за інвойсом №2 від 11.05.2021, та частину товару, відвантаженого за інвойсом №1 від 07.05.2021, іншій юридичній особі (т.2, а.с.15, 17), у зв`язку з чим відповідач оплатить позивачу залишене в себе вугілля, а відповідальність за оплату решти буде здійснювати компанія, яку вказав позивач.

Як зазначалось вище, у п.п.2.3, 2.4, 3.1, 3.2 Контракту сторони погодили загальний об`єм товару, поставленого за даним контрактом, - 200т; загальну суму контракту - 66000,00 євро, визначили, що поставка товару здійснюється продавцем в об`ємі 15-21т, а оплата продукції здійснюється покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на валютний рахунок продавця на умовах 100% оплати за відвантажену партію товару впродовж 12 банківських днів з моменту відвантаження товару на склад продавця.

Умовами Контракту №1 від 07.05.2021 не передбачено здійснення продавцем поставки товару після отримання замовлень від покупця.

Будь-які додаткові угоди щодо зміни об`єму поставки та умов оплати товару між сторонами не укладалися. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, зважаючи на п.10.1 Контракту, а також неможливість встановити автора листування як повноважну особу позивача, надані відповідачем роздруківки електронного листування не можуть використовуватися у якості доказів внесення змін до договору, незважаючи на те, що листи надходили відповідачу з тієї ж електронної пошти (), що і претензія позивача (т.1, а.с.24).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 виснувала, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із урахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Враховуючи викладені обставини і наведені норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість позову в частині вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 8929,12 євро.

Позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 419,50 євро за період з 25.05.2021 по 29.09.2021 на суму 6237 євро, з 30.09.2021 по 23.01.2023 на суму 2389,29 євро та з 27.05.2021 по 23.01.2023 на суму 6529,83 євро (т.1, а.с.46; т.2, а.с.21 на звороті).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати вартості отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

Перевіривши в апеляційному провадженні наведений у позовній заяві розрахунок 3% річних, колегія суддів відмічає, що позивачем невірно зазначено періоди прострочення грошового зобов`язання з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати, неправильно визначено дати початку періодів нарахувань.

Вказане вище було встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до п.3.2 контракту №1 від 07.05.2021 та з огляду на приписи ст.253 ЦК України, у позивача виникає право нарахування 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару, відвантаженого за інвойсом №1 від 07.05.2021, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати, з 26.05.2021 по 28.09.2021 на суму 6237,00 євро та з 29.05.2021 по 23.01.2023 на суму 2389,29 євро, а за інвойсом №2 від 11.05.2021 за період з 28.05.2021 по 23.01.2023 на суму 6539,83 євро.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду про правомірність нарахування 3% річних в сумі 484,99 євро, тобто більшій, ніж заявлено у позові.

Враховуючи викладене та відсутність у суду повноважень виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч.1 ст.14 та ч.2 ст.237 ГПК України), позов підлягав задоволенню в частині вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 419,50 євро.

За змістом ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову Фізичної особи-підприємця Малишко Ольги Олександрівни до Фірми "Bracia Tokarscy" та стягнення з відповідача на користь позивача 8929,12 євро заборгованості з оплати відвантаженого товару за контрактом №1 від 07.05.2021, 419,50 євро 3% річних,

Щодо стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Правову допомогу ФОП Малишко О.О. у даній справі надавав адвокат Гуменюк О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №672 від 19.07.2012), повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правової (правничої) допомоги серії АМ №1018889 від 09.01.2023 (т.1, а.с.135-137).

На виконання ч.1 ст.124 ГПК України, щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивач зазначив, що поніс, окрім вже згаданих вище витрат зі сплати судового збору у розмірі 5574,38 грн, також і витрати за надання правничої допомоги у розмірі 13000,00 грн (т.1, а.с.47).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність).

04.11.2022 між адвокатом Гуменюком О.В. та клієнтом ФОП Малишко О.О. укладено договір про надання правової допомоги №95, згідно з п.п.1. 7 якого адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів, зокрема, у господарських судах всіх ланок. Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід`ємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобов`язань (т.1, а.с.128).

На виконання п.7 вказаного договору 04.11.2022 між адвокатом та позивачем укладено розрахунок, за змістом якого адвокат, здійснюючи представництво інтересів клієнта у даній справі, надав такі послуги: усна консультація з вивченням документів вартістю 3000,00 грн; складання процесуальних документів - 5000,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді І інстанції 5000,00 грн; гонорар успіху (задоволення позовних вимог) 13000,00 грн. Всього на суму 26000,00 грн (т.1, а.с.132).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.11.2021 у справі №910/7520/20, від 16.02.2023 №916/1106/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що гонорар за представництво інтересів позивача в суді І інстанції є безпідставним і необґрунтованим, оскільки, як слідує з протоколів судових засідань, представник позивача адвокат Гуменюк О.В. участі у судових засіданнях у справі №906/166/23 04.08.2023 та 22.02.2024 не брав (т.1, а.с.227; т.2, а.с.27-28).

Крім цього, додаткова винагорода у формі "гонорару успіху" адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як "гонорар успіху" за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст.632, 903 ЦК України та ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні п.1 ч.2 ст.126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Підсумовуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що гонорар успіху у розмірі 13000,00 грн, визначений пунктом 4 розрахунку до договору про надання правової допомоги №95 від 04.11.2022, не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в господарському суді, але разом із тим є зобов`язанням позивача, відповідно до договору з адвокатом.

За наведеного, враховуючи положення ч.5 ст.129 ГПК України та практику ЄСПЛ і Верховного Суду, місцевий господарський суд правильно не поклав витрати позивача, які сплачені адвокату в якості "гонорару успіху", на відповідача, оскільки такі узгоджені між клієнтом та адвокатом поза необхідними витратами на правничу допомогу.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та правомірного висновку про стягнення з Фірми "Bracia Tokarscy" на користь ФОП Малишко О.О. витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн (26000,00 5000,00 13000,00).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації») одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фірми "Bracia Tokarscy" - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми "Bracia Tokarscy" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.02.2024 у справі №906/166/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.2024.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Коломис В.В.