СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Харків Справа № 917/1898/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.,

за участю представників:

від позивача Пучка В.А. за довіреністю №01/01/20-923/д від 28.12.2023 (адвокат),

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" (вх.№2209П/2)

на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 (повний текст складено 17.09.2024, суддя Ківшик О.В.)

у справі №917/1898/23

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс", м. Полтава,

про стягнення 373 463,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2023 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" про стягнення 373 463, 28 грн штрафу, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу №09/03/507-МТР від 23.04.2021 на поставку трубопровідної арматури.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" (36020, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Конституції, будинок 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ) штраф у розмірі 373 463,28 грн та 5601,95 грн судового збору.

Східний апеляційний господарський суд постановою від 14.05.2024 у справі №917/1898/23 рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 залишив без змін.

06.06.2024 на примусове виконання вищенаведеного рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції у справі № 917/1898/23 Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ (а.с. 153).

29.07.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" до Господарського суду Полтавської області подано заяву (вх. № 10235) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у цій справі рівними частинами в сумі 63 177,54 грн щомісячно, періодом з постановлення відповідної ухвали судом по 13 березня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" (вх. №10235 від 29.07.2024) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23 відмовлено.

Місцевий господарський суд, посилаючись на положення ст.ст. 18, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, зазначає, що тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків здійснення підприємницької діяльності. Боржник не надав жодних доказів, які б підвереджували неможливість виконання рішення суду (відсутності коштів на його рахунках у банках, відсутності майна для погашення присудженої до стягнення суми); оборотно-сальдові відомості, долучені боржником до заяви, не є належним доказом скрутного фінансового становища, підвереджують наявність матеріальних активів у боржника. Таким чином, на думку суду, з урахуванням відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а також враховуючи інтереси позивача та ступінь вини відповідача у виникненні спору, розстрочення виконання рішення у даному випадку суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів держави, фізичних та юридичних осіб.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" не погодилось з ухвалою Господарського суду Полтавської області та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 у справі № 917/1898/23; задовольнити заяву ТОВ "Квант Плюс" та розстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі № 917/1898/23 для Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" рівними частинами в сумі 63 177,54 грн щомісячно, періодами з 13.09.2024 постановлення відповідної ухвали судом по 13 березня 2025 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, відповідач зазначає таке:

- скрутне фінансове становище відповідача ускладнює виконання рішення суду (за результатами фінансово-господарської діяльності за перше півріччя 2022 року ТОВ "Квант Плюс" отримало загальні збитки в розмірі 3 741 грн; заборгованість по заробітній платі перед працівниками станом на 2023 рік складала 3 435 тис. грн);

- накладення арешту на грошові кошти підприємства позбавляє його можливості належним чином здійснювати свою діяльність, що призведе в тому числі до формування нових заборгованостей перед контрагентами, бюджетом, утворення додаткових штрафних санкцій, нарахуванню пені та недоїмки; збільшення заборгованості по заробітній платі перед працівниками призведе до відтоку трудових ресурсів, що лише погіршить економічну ситуацію підприємства;

- відповідачем була здійснена часткова поставка товару за зазначеним договором в належний строк в період до початку повномасштабної війни, позивачем не зазначалося про спричинення будь-яких збитків невиконанням ТОВ "Квант Плюс" договору; з огляду на всі фактичні обставини справи, судом не прийнято до уваги ступінь вини боржника;

- розстрочка виконання рішення суду у даній справі на шість місяців надасть можливість відповідачу за цей період вирішити питання щодо погашення заборгованості; в свою чергу, судом при оцінці на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні розстрочки, не враховано, що такий спосіб виконання судового рішення не порушить баланс інтересів сторін, спрямований саме на досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співрозмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2024 для розгляду справи №917/1898/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 у справі №917/1898/23; призначено справу до розгляду; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи № 917/1898/23.

07.10.2024 матеріали справи № 917/1898/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

08.10.2024 через підсистему "Електронний суд" Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 12899), в якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ "Квант Плюс" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2023 у справі № 917/1898/23 без змін. Вказаний відзив досліджено судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 у справі № 917/1898/23 залишити без змін. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, шляхом направлення електронної копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2024 у даній справі до електронного кабінету відповідача в підсистемі "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.234).

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст. 210 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного судового рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Постановою Начальника відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасенко О.А. від 12.07.2024 відкрито виконавче провадження (ВП № 75511625) з виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1898/23 від 06.06.2024 про стягнення з ТОВ "Квант Плюс" на користь ПАТ "Укрнафта" 373 463,28 грн штрафу та 5 601,95 грн відшкодування витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду в даній справі відповідач (заявник) посилається на наступне :

- ТОВ "Квант Плюс" визнає за собою заборгованість в розмірі 379 065,23 грн та має намір добровільно здійснювати погашення суми боргу, проте на цей час склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме несприятлива фінансова ситуація (скрутне фінансове становище);

- за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ "Квант Плюс" збитки за перше півріччя 2022 року становили 3741 грн, заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам станом на 2023 рік складала 4 752 тис. грн;

- накладання арешту на грошові кошти підприємства позбавляє його можливості належним чином здійснювати свою діяльність, що призведе до формування нових заборгованостей перед контрагентами, бюджетом, утворення додаткових штрафних санкцій, нарахуванню пені та недоїмки;

- збільшення заборгованості по заробітній платі перед працівниками призведе до відтоку трудових ресурсів, що погіршить економічну ситуацію підприємства;

- заборгованість ТОВ "Квант Плюс", яка підлягає сплаті згідно рішення по справі №917/1898/23, це виключно сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару в межах відповідного договору, при цьому відповідач здійснив часткову поставка товару за договором в належний строк в період до початку повномасштабної війни, позивач не зазначав про спричинення будь-яких збитків невиконанням ТОВ "Квант Плюс" договору.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав: копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 75511625 від 12.07.2024; копію оборотно-сальдової відомості по рахунку № 95 за січень 2022 - червень 2024; копію оборотно-сальдової відомості по рахунку № 661 за січень 2022 - червень 2024; копію оборотно-сальдової за 2023; копію оборотно-сальдової відомості за 2022.

12.09.2024 винесено оскаржувану ухвалу суду з підстав, викладених вище.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам між сторонами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Предметом даного апеляційного перегляду є ухвала господарського суду першої інстанції про відмову у розстроченні виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012 року).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 року, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява № 71186/01, п. 84).

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Згідно ч. 2 ст. 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок.

За певних обставин, така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Отже, надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення (розстрочення) виконання, визначено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки (розстрочення) та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Аналогічну правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатися господарським судом. При цьому розстрочення є можливим при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками, декілька індивідуально визначених речей тощо).

Слід враховувати, що розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення фінансового стану відповідача, виконання ним зобов`язань як перед позивачем, так і перед третіми особами.

Відповідно до зазначеної норми, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання.

При цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надати розстрочку, проте визначальним фактором при її наданні є винятковість цих випадків, які суд визначає в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду.

Розглядаючи питання про розстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №917/138/16.

Питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, складне фінансове становище заявника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, із урахуванням того, що господарська діяльність відповідно до ст.42 Господарського кодексу України здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Подані разом із заявою про розстрочення виконання рішення суду докази, на які посилається заявник, не відображають актуальний фінансовий стан відповідача, лише відображають поточну господарську діяльність заявника (на відповідну дату) та вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки на погашення заборгованості, яка виникла перед позивачем.

Судова колегія зазначає, що ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Разом з тим, з наданих боржником доказів не вбачається реальної загрози настання його неплатоспроможності в разі негайного виконання рішення суду у даній справі.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не доведено повну відсутність коштів на всіх його рахунках; відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення з метою погашення боргу тощо.

Припущення боржника про можливість виконати судове рішення протягом шести місяців також не підтверджено належними та допустимими доказами. Надані оборотно-сальдові відомості товариства повідомляють про залишок на рахунках обліку станом на конкретну дату, однак не розкривають рух за рахунками обліку - протягом подальшого періоду.

Тобто, боржником не подано доказів того, що фінансування його покращиться та буде здійснюватися без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що розстрочення виконання наявної у нього заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

В контексті зазначеного, враховуючи інтереси як відповідача, так і позивача у даній справі, дотримуючись балансу, судова колегія також зазначає, що загальновідомі обставини збройної агресії проти України наклали значний відбиток не тільки на фінансове становище відповідача, а й позивача у справі.

При цьому, заявлений боржником термін розстрочки ще на шість місяців не враховує інфляційних процесів, що може призвести до ущемлення інтересів стягувача.

За таких обставин, з урахуванням дотримання справедливого балансу між відповідачем та позивачем і можливістю тимчасового обмеження права останнього на законне сподівання отримати присуджені на його користь кошти, враховуючи вину відповідача у виникненні спору (яка не спростована в межах розгляду даної справи), наявність інфляційних процесів у економіці держави, судова колегія вважає, що наведені відповідачем обставини не є такими, що в розумінні ч. 3 ст. 331 ГПК України істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Отже, з огляду на те, що питання розстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який, у свою чергу, навів належні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відсутність доказів у заявника для розстрочення йому виконання рішення суду у цій справі, і в даному випадку не вбачається, що суд першої інстанції використав свої повноваження з порушенням вимог чинного законодавства або з недотриманням "справедливого балансу" між сторонами, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 про відмову у розстроченні виконання судового рішення у справі №917/1898/23 - залишенню без змін, як така, що відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 у справі №917/1898/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.10.2024.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко