УХВАЛА

про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство

м. Київ

29.10.2024Справа № 910/13138/24

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В., розглянувши матеріали за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури (15300, Чернігівська обл., м. Корюківка, вул. Шевченка, 98) в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради (16100, Чернігівська обл., Корюківський р-н, смт. Сосниця, вул. Грушевського, 15) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс» (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12) про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року до Господарського суду міста Києва від Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради (позивач) надійшла позовна заява № 51-77-4263вих-24 від 09.10.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс» (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку (1) визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 03.04.2020 року до договору № 32/20-Е від 08.01.2020 року; (2) визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 25.09.2020 року до договору № 32/20-Е від 08.01.2020 року; (3) визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 30.11.2020 року до договору № 32/20-Е від 08.01.2020 року; (4) стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 33 317,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані додаткові угоди укладено з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь місцевого бюджету Сосницької селищної ради безпідставно отримані кошти в сумі 33 317,10 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного Кодексу України, що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Розглянувши матеріали позовної заяви, судом встановлено про наявність підстав для передачі даної справи для розгляду в межах справи Господарського суду міста Києва № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс», виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 року відкрито провадження у справі № 910/3753/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кепітал фінанс» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено попереднє засідання; вирішено інші процедурні питання.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.10.2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та, який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 922/928/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Суд враховує, що виходячи з диспозиції статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, участь боржника у спорі саме як сторони (позивача, відповідача) передбачає, що у будь якому випадку за результатами розгляду спору настають правові наслідки для боржника (набуття, припинення, зміна прав чи обов`язків).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позови до боржника, який перебуває в процедурі банкрутства, повинні розглядатись в межах справи про банкрутство тим самим складом, що і справа про банкрутство боржника.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними додаткових угод № 3 від 03.04.2020 року, № 4 від 25.09.2020 року, № 5 від 30.11.2020 року до договору № 32/20-Е від 08.01.2020 року та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів в сумі 33 317,10 грн.

В постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі № 910/6729/20 викладено висновок, що враховуючи визначений законодавцем у зазначеній статті перелік спорів, вбачається обґрунтованим висновок, що такий перелік не обмежується лише майновими спорами, але й передбачає можливість розгляду спорів, в яких боржник є відповідачем та щодо інших категорій справ. Водночас, належним судом, до юрисдикції якого належить зазначена категорія спорів, є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Враховуючи предмет спору та суб`єктний склад у цій справі, наявність порушеної щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс» справи про банкрутство, суд дійшов висновку передати матеріали справи № 910/13138/24 за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс» про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів за підсудністю до Господарського суду міста Києва, в провадженні якого перебуває справа № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс».

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За таких обставин, суд вважає, що даний спір підлягає вирішенню саме Господарським судом міста Києва в межах справи № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс».

Керуючись ст. 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Матеріали справи № 910/13138/24 за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс» про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва, в провадженні якого перебуває справа № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лейзітраншіс».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 29 жовтня 2024 року.

Суддя О.В. Котков