РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2024Справа № 910/8696/24

За позовом Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2»

до Дочірнього підприємства Державної компанії «ІНФОРМАЦІЯ_3»

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від позивача Сідлецька А.М., адвокат за довіреністю № 88-Д від 29.04.2024

Зінченко О.М., адвокат за довіреністю № 39-Д від 07.03.2024

від відповідача ОСОБА_1, самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

11.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» до Дочірнього підприємства Державної компанії «ІНФОРМАЦІЯ_3» про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами державного контракту № ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - контракт), відповідач зобов`язався поставити позивачу товар у кількості та у строки, зазначені в Специфікації, а саме першу партію товару до ІНФОРМАЦІЯ_6, другу партію до ІНФОРМАЦІЯ_7, третю партію до ІНФОРМАЦІЯ_8. На виконання умов контракту позивач перерахував відповідачу оплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується платіжними інструкціями № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10. Умовами контракту встановлено, що за порушення строків поставки товару, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої за кожен день прострочення, поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Відповідачем поставлено товар з простроченням строку, що підтверджується видатковими накладними № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5. Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № НОМЕР_6, відповіді на яку не отримано. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4, з яких ІНФОРМАЦІЯ_10 пені, ІНФОРМАЦІЯ_11 штрафу та ІНФОРМАЦІЯ_12 процентів за користування коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8696/24 від 18.07.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

29.07.2024 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 відкрито провадження у справі № 910/8696/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.08.2024.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.08.2024 було направлено відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 01.08.2024 о 22:20 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 19.08.2024 включно.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8696/24 від 01.08.2024 клопотання Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» про розгляд справи у закритому судовому засіданні задоволено; розгляд справи № 910/8696/24 вирішено здійснювати у закритому судовому засіданні.

19.08.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

20.08.2024 у підготовчому засіданні відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 10.09.2024.

21.08.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив.

02.09.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про прийняття до уваги та долучення до матеріалів справи рішення від 21.08.2024 у справі № 910/5576/24.

10.09.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про зобов`язання позивача надати відповіді на поставлені відповідачем у відзиві письмові запитання.

10.09.2024 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зобов`язання надати відповіді на письмові запитання.

10.09.2024 у підготовчому засіданні відповідачем заявлено усне клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_13

10.09.2024 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

10.09.2024 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.09.2024.

Позивач в судовому засіданні 24.09.2024 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 24.09.2024 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

24.09.2024 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.10.2024.

02.10.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 15.10.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_5 між Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (замовник, позивач) та Дочірнім підприємством Державної компанії «ІНФОРМАЦІЯ_3» (виконавець, відповідач) укладено державний контракт № ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари (далі - товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в Специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (далі - Специфікація), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки і на умовах, визначених цим контрактом.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за контрактом належним чином не виконав та товар у визначений строк не поставив, що на думку позивача є підставою для нарахування за порушення строків поставки товару ІНФОРМАЦІЯ_10 пені, ІНФОРМАЦІЯ_11 штрафу та ІНФОРМАЦІЯ_12 процентів за користування коштами.

Відповідач в свою чергу заперечував проти заявлених позивачем позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 11.1 контракту він набирає чинності з дати підписання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язань та діє до ІНФОРМАЦІЯ_37, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

Додатковою угодою № 5 від 08.02.2024 сторонами внесено зміни до п. 11.1 контракту та визначено строк його дії до ІНФОРМАЦІЯ_14.

Відповідно до п. 2.2 контракту загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить ІНФОРМАЦІЯ_15 без податку на додану вартість.

Згідно Специфікації (додаток 1 до контракту) товар має бути поставлений у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 вартістю ІНФОРМАЦІЯ_15.

Відповідно до п. 4.1 контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації.

Додатковою угодою № 1 від 02.11.2023 сторони дійшли згоди викласти Специфікацію в новій редакції, згідно якої встановлено наступні строки поставки товару:

ІНФОРМАЦІЯ_17,

ІНФОРМАЦІЯ_18,

ІНФОРМАЦІЯ_18,

ІНФОРМАЦІЯ_19,

де Т0 - дата здійснення попередньої оплати згідно з п. 2.9 цього контракту.

Додатковою угодою № ІНФОРМАЦІЯ_20 сторонами внесено зміни до п. 2.2 контракту та визначено, що загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить ІНФОРМАЦІЯ_20 без податку на додану вартість. У зв`язку з цим Специфікацію (додаток № 1 до контракту) викладено в новій редакції.

Згідно Специфікації в редакції додаткової угоди № ІНФОРМАЦІЯ_20 товар має бути поставлений у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 вартістю ІНФОРМАЦІЯ_20; строки поставки залишись незмінними.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.9 контракту розрахунки за товари здійснюються шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 97 відсотків від вартості (ціни) товару за контрактом на строк не більше як на 9 місяців з дати перерахування першої черги коштів на рахунок виконавця у такому порядку:

30 відсотків від вартості товару за контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку, наданого виконавцем після надання замовнику дозволу уповноваженого органу з експертного контролю країни, в якій розміщується постачальник товару на здійснення міжнародної передачі (транзиту) товарів та транзитних ліцензій для товару від уповноважених органів.

67 відсотків кожної готової партії товару до відвантаження за контрактом здійснюється замовником на підставі рахунку, наданого виконавцем після надання замовнику підтвердження про готовність партії до відвантаження.

3 відсотки від вартості товару оплачуються на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товару.

У разі проведення попередньої оплати товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеному у Специфікації.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу попередню оплату за контрактом в загальному розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9 згідно наступних платіжних інструкцій

№ НОМЕР_7 на суму ІНФОРМАЦІЯ_21

№ НОМЕР_8 на суму ІНФОРМАЦІЯ_22,

№ НОМЕР_9 на суму ІНФОРМАЦІЯ_23,

№ НОМЕР_10 на суму ІНФОРМАЦІЯ_24

Відповідно до ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З огляду на викладене та враховуючи умови Специфікації відповідач мав поставити позивачу товар у наступні строки

Першу партію товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 - до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно;

Другу партію товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 - до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно;

Третю партію товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_18 - до ІНФОРМАЦІЯ_8 включно;

Четверту партію товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_19 - ІНФОРМАЦІЯ_25 включно.

Відповідно до п. 3.1 контракту поставка виконавцем та приймання замовником товару за цим контрактом здійснюється відповідно до комплекту експлуатаційної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки на підставі товаросупровідних документів та видаткової накладної з оформленням сторонами акта приймання-передачі товару за контрактом.

Товар поставляється виконавцем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2020 року. Точне місце поставки буде повідомлено замовником виконавцю не менше ніж за 3 (три) робочих дні до планової дати поставки.

Пунктом 3.3 контракту визначено, що датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару за контрактом.

Сторони погодили, що товар може поставлятись партіями. Розмір кожної партії виконавець погоджує завчасно із замовником до початку відвантаження (п. 3.4 контракту).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за контрактом у загальній кількості ІНФОРМАЦІЯ_26, що підтверджується

Актом приймання-передачі № ІНФОРМАЦІЯ_21 на суму ІНФОРМАЦІЯ_27 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_28

Видатковими накладними:

№ НОМЕР_1 на суму ІНФОРМАЦІЯ_33 без ПДВ у кількості ІНФОРМАЦІЯ_29;

№ НОМЕР_2 на суму ІНФОРМАЦІЯ_34 без ПДВ у кількості ІНФОРМАЦІЯ_30;

№ НОМЕР_3 на суму ІНФОРМАЦІЯ_35 без ПДВ у кількості ІНФОРМАЦІЯ_31;

№ НОМЕР_4 на суму ІНФОРМАЦІЯ_33 без ПДВ у кількості ІНФОРМАЦІЯ_29;

№ НОМЕР_5 на суму ІНФОРМАЦІЯ_36 без ПДВ у кількості ІНФОРМАЦІЯ_32

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов контракту, у визначений строк зобов`язання щодо поставки товарів не виконав, а отже допустив прострочення.

Разом з цим, відповідач зазначає, що порушення термінів поставки відбулося не з вини відповідача. Як на підставу неможливості своєчасного виконання зобов`язань за контрактом посилається на те, що контракт укладено після узгодження з позивачем щодо можливості забезпечення поставки товару експортером ІНФОРМАЦІЯ_38 компанією ІНФОРМАЦІЯ_13 на підставі зовнішньоекономічного контракту, укладеного між ІНФОРМАЦІЯ_38 компанією та відповідачем, тому поставка товару відповідачем позивачу відбувалась після отримання товару від іноземного постачальника, що підтверджується складеними між відповідачем та ІНФОРМАЦІЯ_38 компанією актами приймання-передачі продукції від ІНФОРМАЦІЯ_22, від ІНФОРМАЦІЯ_23, від ІНФОРМАЦІЯ_24, від ІНФОРМАЦІЯ_25, від ІНФОРМАЦІЯ_26, від ІНФОРМАЦІЯ_27.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 1 п. 7.2 контракту за порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Згідно з ч. 4 п. 7.2 контракту у разі порушення виконавцем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення замовником попередньої оплати, виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від дня порушення строку поставки товару до дня виконання виконавцем обов`язку щодо поставки товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього контракту.

Пунктом 7.7 контракту передбачено, що сторона не несе відповідальності за порушення контракту, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона не несе відповідальності за порушення контракту, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання контракту.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Судом при розгляді справи встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за контрактом, проте відповідачем доведено обставини, які свідчать про відсутність його вини у такому неналежному виконанні відповідачем своїх договірних зобов`язань внаслідок того, що товар за контрактом є товаром іноземного виробництва, що поставлявся на підставі зовнішньоекономічного контракту, укладеного між відповідачем та іноземним постачальником, і його поставка не залежала від волі відповідача, та відповідно доведено відсутність підстав для передбаченої контрактом відповідальності за відповідне порушення.

З огляду на встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що поведінка позивача свідчить про те, що його метою у спірних правовідносинах є збагачення за рахунок стягнення штрафних санкцій та процентів.

Суд при цьому враховує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду № 7-рп/2013 від 11.07.2013).

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_10 пені, ІНФОРМАЦІЯ_11 штрафу та ІНФОРМАЦІЯ_12 процентів за користування коштами задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 30.10.2024.

СуддяВ.В.Сівакова