ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

30 жовтня 2024 року Справа № 924/700/24 (924/796/24)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача - Покотило Ю.В.;

відповідача - Нечитайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на ухвалу господарського суду Хмельницької області про відмову у забезпеченні позову від 13.09.2024, повний текст якої складено 13.09.2024 у справі №924/700/24(924/796/24) (суддя Кочергіна В.О.)

за позовом Фермерського господарства «Золотий жайвір»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна»

про стягнення 25 809 177,00 грн надмірно сплачених коштів,

(в межах справи №924/700/24)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна»

до Фермерського господарства «Золотий жайвір»

про визнання боржника банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Господарського суду Хмельницької області перебуває справа за позовом Фермерського господарства «Золотий жайвір» (надалі в тексті Фермерське господарство) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (надалі в тексті Товариство) 25 809 177,00 грн заборгованості, в межах справи про банкрутство №924/700/24 за заявою Товариства про визнання Фермерського господарства банкрутом.

Поруч з тим, 12.09.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову, в якій Фермерське господарство просило накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборо-нено законом, та належать ТОВ «Суффле Агро Україна» в межах суми стягнення 25 809 177,76 грн.(арк.матеріалів оскарження 10-14).

Господарський суд Хмельницької області ухвалою від 13.09.2024 відмовив у задоволенні заяви Фермерського господарства про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти. (арк.матеріалів оскарження 44-45).

Ухвалюючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, не містить достатніх та достовірних доказів на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо потенційного ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі, наміру відповідача вчинити дії щодо відчуження коштів з метою невиконання рішення суду. Місцевий суд також зазначив, що саме лише посилання заявника на занепокоєння щодо загрози настання обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм ст.136 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України).

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Фермерське господарство подало скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 13.09.2024 та в повному обсязі задоволити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.(арк.матеріалів оскаржен-ня 49-53).

Скарга вмотивована тим, що постановлена 13.09.2024 господарським судом ухвала є незаконною, адже викладені в ній висновки, не відповідають дійсним обставинам справи, а також суперечать нормам процесуального права та висновкам Верховного Суду про правильне застосу-вання цих норм.

На думку Скаржника, внаслідок використання посадовими особами ТОВ «Суффле Агро Україна» завідомо підроблених документів як доказів у господарській справі №924/1012/23 ФГ «Золотий жайвір» було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 18 180 382,95 грн. У зв`язку із цим в березні 2024 року Хмельницьким районним управлінням поліції ГУНП в Хмель-ницькій області було відкрито кримінальне провадження №0000040 за фактом подання до Господарського суду Хмельницької області до позовної заяви у справі №924/1012/23 за позовом ТОВ «Суффле Агро Україна» до ФГ «Золотий жайвір» видаткових накладних, які містять ознаки підробки.

Апелянт стверджує, що оскільки Фермерське господарство визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні, то це свідчить про недобросовісні дії Відповідача задля створення штучних доказів наявності заборгованості у Позивача та для ухилення від сплати власної заборго-ваності за договором поставки, що є підставою для застосування заходів забезпечення позову з метою попередження можливого порушення прав позивача при розгляді справи, що перебуває в прямій залежності від збереженості грошових коштів та незмінності суб`єкта їх володіння під час вирішення спору судом.

Накладення арешту в межах суми 25 809 177,76 грн, на переконання Скаржника, забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення суду у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність Відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження цими коштами задля запобігання перешкод, у майбутньому при виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2024 відкрито провадження у справі №924/700/24 (924/796/24) та призначено до розгляду на 30.10.2024. (арк. матеріалів оскарження 63).

08.10.2024 на адресу суду надійшов відзив, в якому Товариство просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Фермерського господарства на ухвалу господарського суду Хмель-ницької області від 13.09.2024, а оскаржувану ухвалу без змін.(арк.матеріалів оскарження 65-68).

Ухвалами суду від 11.10.2024 та від 28.10.2024 задоволено клопотання представників сторін про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/700/24 (924/796/24).(арк. матеріалів оскарження 104, 107, 110-111, 116).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 30.10.2024 представник Фермерського госпо-дарства підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області та постановити нову про задоволення заяви Позивача про забезпечення позову. Представник ТОВ «Суффле Агро Україна» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити в силі ухвалу господарського суду Хмельницької області від 13.09.2024.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фермерського господарства на ухвалу суду першої інстанції безпідставна та не підлягає задово-ленню з огляду на наступне.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невиз-наних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України, надалі в тексті ГПК України).

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефектив-ного юридичного захисту.

Забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст.73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнен-ня здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунту-вати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпе-чення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунто-ване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення/істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Означена позиція також узгоджується з постановами Верховного Суду, зокрема у справах №911/207/20 від 16.06.2020, №910/12641/19 від 15.06.2020, №910/18384/15 від 10.06.2020, №753/ 2860/17 від 15.09.2020, №910/72/20 від 17.09.2020, №914/1939/20 від 15.01.202, №910/16866/20 від 16.02.2021, №910/16370/20 від 15.04.2021, №904/3783/21 від 24.06.2022, №911/3208/21 від 26.09.2022.

Сутність порушеного в апеляційній скарзі питання полягає у твердженнях Скаржника про незаконність відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Наведені ним твердження в апеляційній скарзі повністю повторюють вимоги заяви Позивача про застосування заходів забезпечення позову. Так, Скаржник припускає, що визнання Фермерського господарства потерпілим у кримінальному провадженні, яке відкрито після розгляду господарської справи №924/1012/23 свідчить про недобросовісні дії Відповідача задля створення штучних доказів наявності заборгованості у Позивача та для ухилення від сплати власної заборгованості за догово-ром поставки, що є підставою для застосування заходів забезпечення позову з метою поперед-ження можливого порушення прав позивача при розгляді справи, що перебуває в прямій залежності від збереженості грошових коштів та незмінності суб`єкта їх володіння під час вирішення спору судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів приймає до уваги, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 звернула увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь пози-вача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Також звернуто увагу на таке: «Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов-язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вислов-лено позицію, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припи-ненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпе-чення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06. 2018 по справі №910/361/18.

Поруч з тим, колегія суддів констатує, що Позивачем не доведено належними та допусти-мими доказами обставин ймовірності того, що майно відповідача може зникнути шляхом від-чуження. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з Позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Проте, позивачем не надано відповідних доказів про зазначено судом вище.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Наведена вище правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у заяві про забезпечення позову Позивачем не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Наведені Позивачем обставини щодо необхідності застосування заходів до забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

Стаття 139 ГПК України містить обов`язкові вимоги до змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, п.6 ч.1 ст.139 ГПК передбачає, що така заява має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Апеляційний суд виходить з того, що метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає свій статус між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (постанови Верхов-ного Суду від 17.12.2020 у справі №646/6171/18, від 17.02.2021 у справі №760/19023/18, від 27.07.2021 у справі № 22-з/824/477/2021, 22-з/824/535/2021).

Проте, як вбачається з матеріалів оскарження та пояснень сторін у судовому засіданні звернувшись із заявою про забезпечення позову, Фермерське господарство не запропонувало забезпечити відшкодування можливих збитків Товариства, які можуть бути спричинені таким забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З огляду на зазначені обставини, судова колегія не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ТОВ «Суффле Агро Україна» в межах заявленої суми стягнення 25 809 177,76 грн.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що Скаржник не позбавлений права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову при наявності нових обставин підтверд-жених належними доказами.

Колегія суддів також зауважує, що при розгляді цієї апеляційної скарги не досліджувались та не встановлювались обставини щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову, що необхідно при розгляді справи по суті.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Відповідача не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарсь-кого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34,73,74,86,232,233,240,255,271,275,276,282,284 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на ухвалу господарсь-кого суду Хмельницької області про відмову у забезпеченні позову від 13.09.2024 у справі №924/700/24(924/796/24) залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню до Верховного Суду відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.255 та п.2 ч.1 ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №924/700/24(924/796/24) повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.