ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. Справа№911/670/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування»

на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024

у справі №911/670/24 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування»

про стягнення 86 267,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (далі - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 86 267, 02 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що після виплати страхового відшкодування на підставі наданих відповідачем позивачу документів останньому стало відомо, що відповідно до постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 провадження у справі про притягнення до адміністративного відповідальності водія ОСОБА_1 за вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, а отже позивач як страховик не мав відшкодовувати шкоду, а у відповідача були відсутні правові підстави для отримання страхового відшкодування.

Господарський суд Київської області рішенням від 28.05.2024 у справі №911/670/24 позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 86 267,02 грн безпідставно отриманих коштів та 2 422,40 грн судового збору.

Рішенням місцевого господарського суду встановлено, що відсутнє рішення суду, яким встановлено вину ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, матеріали справи не містять інших доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, тобто не підтверджено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Враховуючи те, що грошові кошти у сумі 86 267,02 грн, знаходяться у відповідача без правових підстав, відповідач позивачу на час прийняття судового рішення не повернув, суд першої інстанції позовну вимогу про стягнення з відповідача 86 267,02 грн безпідставно отриманих коштів задовольнив.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутність складу злочину або адміністративного правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Всі матеріали справи про адміністративне правопорушення містять інформацію, що через невиконання ПДР України ОСОБА_1 було пошкоджено застрахований відповідачем ТЗ, і відсутність механічних пошкоджень чи відсутність пошкоджень на автомобілі «Інфініті», яким керував ОСОБА_1 , не може бути причиною не відшкодування шкоди потерпілій особі. Також, а ні в позовній заяві, а ні в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не заперечується факт ДТП та порушення ОСОБА_1 ПДР України, які призвели до збитків.

Також зазначено, що підписана між позивачем та відповідачем угода про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП від 13.09.2021, яка виконана сторонами містить наступне формулювання: угода пов`язана з відшкодуванням збитків завданих пошкодженням наземного транспортного засобу VOLVO, д.р.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце « 27» червня 2021 року та сталася з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом INFINITI, д.р.н.з. НОМЕР_2 , що є забезпеченим позивачем за полісом №AP/8145867 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто позивач будучи ознайомленим з даним текстом угоди яку скріпив підписом В.О. Директора Департаменту врегулювання збитків та визнавав що саме винні дії ОСОБА_1 призвели до завданих пошкоджень ТЗ VOLVO, д.р.н.з. НОМЕР_1 .

Наголошено, що дана угода позивачем не розривалась, не оскаржувалась, не визнавалась недійсною. Розірвання підписаної угоди можливе за умов, передбачених текстом цієї угоди або законодавством, та лише у визначений для цього строк. Одночасно неможливо розірвати договір, якщо він був повністю виконаний усіма сторонами або якщо закінчився термін його дії.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2024 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.08.2024 витребував з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/670/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24.

Матеріали справи №911/670/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 04.09.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.09.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24. Вирішив розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

30.09.2024 Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач наголошує, що на момент виплати позивачем відповідачу страхового відшкодування ще не було винесено постанову Центрального районного суду міста Миколаєва у справі №490/5435/21 від 08.10.2021.

16.10.2024 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив позивача, який підлягає залишенню судом апеляційної інстанції без розгляду, оскільки відповідачем порушено строк, встановлений судом апеляційної інстанції, для подання заяв за ухвалою про відкриття апеляційного провадження у даній справі, при цьому судом апеляційної інстанції враховано, що відзив на апеляційну скаргу подано в останній день для подання відзиву на апеляційну скаргу встановлений ухвалою суду від 09.09.2024. Однак подання відповіді на відзив через 16 днів після надходження відзиву на апеляційну скаргу є надмірно великим.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 10.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «страхова компанія «Віді-Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту №CLAUа-0868, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volvo ХС90», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

27.06.2021 в місті Первомайськ на вулиці Кам`яномостицькій сталася ДТП за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак « НОМЕР_3 », яким керувала ОСОБА_2 , з автомобілем «Infiniti», державний номерний знак « НОМЕР_4 », яким керував ОСОБА_1 .

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Infiniti», державний номерний знак « НОМЕР_4 », не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo ХС90» державний номерний знак « НОМЕР_3 », яким керувала ОСОБА_2 , чим порушив пункти 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований відповідачем автомобіль марки «Volvo ХС90», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

27.06.2021 щодо ОСОБА_1 працівниками поліції був складений протокол серії ДПР №210814 про адміністративне правопорушення за порушення пунктів 2.3 «б», 13.1 ПДР України.

30.06.2021 ОСОБА_2 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» із заявою №СТ-4334/01/01/01 про настання страхового випадку.

19.07.2021 Фізичною особою-підприємцем Кулішем О.В., який здійснює свою діяльність на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 624/20 від 17.08.2020 р., складений звіт № 02-19/07 про оцінку КТЗ щодо визначення вартості відновлювального ремонту, заподіяного власникові в результаті аварійних пошкоджень колісного транспортного засобу «Volvo ХС90», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Віді Нордвей» виставлено рахунок №НВеС-0007157 від 19.07.2021 ОСОБА_2 на ремонт транспортного засобу «Volvo ХС90», державний номерний знак « НОМЕР_3 », на суму 95 852, 24 грн.

29.07.2021 ОСОБА_2 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» із заявою №15/04/9/1/2625-21 про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити їй страхове відшкодування згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № CLAUа-0868 від 10.04.2021 у зв`язку із страховим випадком, що стався 27.06.2021 з транспортним засобом «Volvo ХС90», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

З матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак « НОМЕР_3 », визначено на підставі рахунку ТОВ «Віді Нордвей» №HBeC-0007157 від 19.07.2021 та страхового акта від 10.08.2021 №10293, враховуючи дані звіту про оцінку КТЗ №02-19/07 від 19.07.2021.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Volvo ХС90» державний номерний знак « НОМЕР_3 », станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування».

На підставі Страхового акта від 10.08.2021 №10293 відповідачем виплачено на рахунок ТОВ «Віді Нордвей» за відновлювальний ремонт ТЗ застрахованого відповідачем відшкодування у розмірі 97 070, 24 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №4186 від 19.08.2021 на суму 95 852, 24 грн та №4185 від 19.08.2021 на суму 1 218, 00 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою від 26.08.2021 №15/04/8/2/1989-21 про страхове відшкодування.

13.09.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (позивачем) та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (відповідачем) укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 33).

Угода пов`язана з відшкодуванням збитків, завданих пошкодженням наземного транспортного засобу «Volvo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.06.2021 та сталася з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Infiniti», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », що є забезпеченим ПрАТ «УПСК» за полісом № АР/8145867 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Погоджена сума страхового відшкодування за даним випадком, яка визначається з вирахуванням суми-дисконту в розмірі 10 %, і становить 86267,02 грн.

Позивач визнав дану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 033/037/014859/21/1 від 13.09.2021, та сплатив відповідачу 86 267,02 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 18668 від 15.09.2021 із зазначенням призначення платежу: «Страхове відшкодування згідно Акту#033/037/014859/21/1 За автомобіль Держ. Номер: НОМЕР_3 ».

11.11.2021 Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» направлено відповідачу претензію №РУ/014859/21/1, в якій просило повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 86 267, 02 грн посилаючись на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21, якою провадження про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» у відповідь на претензію позивача листом від 26.11.2021 №15/04/8/2/2876-21 вказало про відсутність підстав для повернення отриманого страхового відшкодування та про безпідставність посилань позивача на пункт 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1212 ЦК України, як на підстави для повернення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після здійснення виплати йому стало відомо, що відповідно до постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27.06.2021 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що у відповідача відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були відсутні правові підстави для отримання страхового відшкодування за полісом № АР/8145867.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною шістнадцятою статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Деліктне зобов`язання за цих умов є первісним, основним зобов`язанням, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Тобто деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди, а його сторонами зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Отже, обов`язковою передумовою виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, є попередня наявність деліктного зобов`язання.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

За пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під час застосування Закону до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства, так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, засади, визначені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, такі, як справедливість, добросовісність та розумність.

За приписами статті 1212 ЦК України до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі відповідно до покладеного на неї за законом обов`язку (зменшення обов`язку).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача її майна, що набуте чи збережене поза межами правової підстави, - у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави іменуються також зобов`язаннями з безпідставного збагачення.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).

Такий підхід до розуміння норми статті 1212 ЦК України відповідає змісту інституту набуття, збереження майна (грошових коштів) без достатньої правової підстави, адже очевидно, що у наведений спосіб відбувається збагачення страхувальника шляхом збереження власних коштів за рахунок виплати, що не мала бути взагалі сплачена.

Положення статті 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вони застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Пунктом 32.1. статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Позивач у даній справі з посиланням на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21, якою провадження про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення вказує, що у відповідача були відсутні правові підстави для отримання страхового відшкодування за полісом №АР/8145867.

Відповідач, у свою чергу, наголошує, що в цій справі наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, яка полягала в ДТП, що виникла внаслідок порушення вимог п.п. 2.3 «б», 13.1 ПДР України водієм ОСОБА_1 ; збитки в розмірі 97 070, 24 грн, що виникли внаслідок пошкодження застрахованого відповідачем автомобіля «Volvo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » через ДТП; причинного зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та збитками завданими внаслідок пошкодження автомобіля застрахованого відповідачем, оскільки саме через порушення ПДР України ОСОБА_1 було пошкоджено застрахований відповідачем ТЗ.

Відповідачем у даній справі наголошено, що з постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21 вбачається, що адвокат винної особи «просила закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вказаною нормою передбачена адміністративна відповідальність виключно у випадку отримання транспортними засобами механічних пошкоджень. Адвокат вказував, що автомобіль "Інфініті" взагалі не має пошкоджень, а автомобіль "Вольво" зазнав пошкоджень лакофарбового покриття, що не відноситься до поняття "механічні пошкодження" транспортних засобів та є підставою до відшкодування шкоди, а не до притягнення до адміністративної відповідальності».

В постанові Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21 судом сказано, що «в протоколі №ДПР210814 зазначено, що механічні пошкодження отримали два автомобіля. Між тим, судом зроблено висновок, що вказане не відповідає дійсності, оскільки в схемі ДТП до протоколу №ДПР210814 зазначено щодо відсутності будь-яких пошкоджень автомобіля марки "Інфініті" номерний знак НОМЕР_5 . Також в схемі зазначено про деформацію бамперу та пошкодження задньої кришки багажнику. Між тим, судом зроблено висновок, що з наданого фото вбачається наявність лише пошкодження лакофарбового покриття в лівій частині бамперу, яке не відноситься до терміну "механічні пошкодження транспортних засобів". На фото не вбачається пошкодження двері багажника. Крім того, розташування бамперу /який виступає від задньої частини кришки багажника що менш на 6-8 см./ свідчить про неможливість отримання пошкодження багажнику при незначному ушкодженні бамперу».

Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи та з урахуванням пояснень позивача та відповідача враховує висновки Верховного Суду в постановах від 18.05.2022 у справі №442/2458/19, від 07.07.2021 у справі №646/989/18, від 17.06.2020 у справі №361/10096/14-ц, від 18.03.2020 у справі №328/2750/18, про те, що відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18 зроблено висновок, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не вказує на те, що водій ОСОБА_1 не завдав шкоду застрахованому відповідачем транспортному засобу «Volvo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.06.2021, не заперечує проти участі водія ОСОБА_1 в ДТП.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що на момент укладання угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП між відповідачем та позивачем 13.09.2021 позивачем не було надано зауваження та/або заперечення до схеми ДТП від 27.06.2021, до звіту про оцінку КТЗ №02-19/07 від 19.07.2021, до акту виконаних робіт №НВеСА-004695 від 09.07.2021, до страхового акту №10293 від 10.09.2021, тобто до документів наданих відповідачем позивачу разом із заявою про страхове відшкодування від 26.08.2021 №15/04/8/2/1989-21.

За змістом статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсною угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП від 13.09.2021 позивач суду не надав. Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірної угоди на час її підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у даній справі вказав, що виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі страхового акта №033/037/014859/21/1 від 13.09.2021, а не на підставі угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, від 13.09.2021.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що страховий акт №033/037/014859/21/1 від 13.09.2021 який був вказаний в призначенні платежу за платіжним дорученням №18668 від 15.09.2021 (за яким позивач перерахував відповідачу 86 267, 02 грн) складений Департаментом врегулювання збитків Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та погоджено директором юридичного департаменту, начальником відділу врегулювання департаменту врегулювання збитків, радником голови правління департаменту врегулювання збитків Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (тобто самим позивачем) на підставі умов договору про врегулювання за подією, яка мала місце 27.06.2021 в м. Первомайськ, про що зазначено в акті.

Відтак, позивачем не доведено, що страхове відшкодування у розмірі 86 267, 02 грн набуте відповідачем без достатньої правової підстави та те, що постанова Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.10.2021 у справі №490/5435/21 є підставою для зобов`язання відповідача повернути страхове відшкодування, оскільки матеріалами справи підтверджено іншими належними доказами завдання майнової шкоди ОСОБА_1 застрахованому відповідачем транспортному засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Згідно із частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати (судовий збір) за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/670/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40, код 20602681) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (08131, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, будинок 60-А, код 35429675) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три гривні) 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи №911/670/24 повернути до Господарського суду Київської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова