ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 913/767/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників

Позивача: Ситий В.О.

Відповідача: Бардін І.С., Колісниченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «Криничне»

на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2024

(головуючий - Білоусова Я.О., судді Мартюхіна Н.О., Пуль О.А.)

у справі №913/767/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит»

до Фермерського господарства «Криничне»

про стягнення штрафу в сумі 2 214 936,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «САТЕЛЛИТ» (далі - ТОВ «САТЕЛЛИТ», позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до фермерського господарства «Криничне» (далі - ФГ «Криничне», відповідач) про стягнення штрафу в сумі 2 214 936, 00 грн за договором поставки № Р90027 від 30.07.2020.

Хід розгляду справи

2. Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

3. Постановою Верховного Суду від 01.02.2024 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2022, якою скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про задоволення позову, також Верховним Судом скасовано додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Під час нового розгляду, постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 рішення Господарського суду Луганської області від 09.02.2022 скасовано. Прийняти нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у сумі 1 107 468,00 грн, судовий збір у сумі 33 224,05 грн, витрати на надання правничої допомоги адвоката у суді першої інстанції в сумі 41 687,86 грн. В іншій частині позову відмовлено.

5. Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2024. заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 84 333,44 грн. В іншій частині у задоволенні заяви позивача відмовлено. Відмовлено у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції. Витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції покладено на відповідача. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 49 836,06 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

6. Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову апеляційного суду в якій просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду в частині задоволення заяви позивача та стягнення витрат на правничу допомогу адвоката з відповідача та в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу адвоката, прийняти нове рішення у вказаних частинах, яким заяву відповідача задовольнити та стягнути з позивача 264 000, 00 грн витрат на правничу допомогу адвоката у апеляційному суду, заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката залишити без задоволення.

7. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 03.10.2019 №922/445/19, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, від 22.08.2023 у справі № 910/5612/22, від 19.09.2023 у справі № 911/1115/22, від 19.09.2023 у справі № 910/6870/21, від 25.07.2023 у справі № 910/5151/22, від 13.06.2023 у справі № 910/17213/21, від 02.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 22.05.2024 № 227/2301/21, від 18.02.2020 у справі № 908/771/19, від 23.01.2018 у справі № 910/9472/17, від 03.02.2021 у справі № 910/6939/19, від 23.07.2020 у справі № 911/4306/16, від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, від 03.12.2021 у справі № 927/237/20.

8. Крім того, скаржник вказує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

9.Також в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України), якими підтверджено витрати на оплату послуг адвоката заявлені відповідачем.

Відзиви та клопотання

10. Позивач у відзиві на касаційну скаргу відповідача на додаткову постанову, посилається на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги, та водночас вказує на те, що висновки апеляційного суду в частині задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відповідають положенням норм матеріального і процесуального права, а тому, позивач просить касаційну скаргу відповідача на додаткову постанову залишити без задоволення, а оскаржуване відповідачем судове рішення без змін. Крім того, позивачем у відзиві на касаційну скаргу відповідача на додаткову постанову визначено орієнтований розмір витрат на правову допомогу у касаційному суді у сумі 4 500 Євро.

Позиція Верховного Суду

11. Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, та заперечення, викладені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

12. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

13. Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

14. Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

15. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

16. Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

17. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

18. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

19. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

20. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

21. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

22. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

23. Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

24. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

25. Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

26. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

27. Водночас, частиною 3 цієї статті визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

28. При цьому, згідно частини 4 вказаної норми розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

29. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

30. Водночас, за приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

31. Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

32. Суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

33. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

34. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

35. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

36. Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

37. Такі докази відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

38. Розглядаючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення апеляційним судом встановлено, що:

- позивач звернувся з заявою про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката та просив суд стягнути з відповідача 241 830,56 грн таких витрат;

- 20.01.2016 між АО «Юридична фірма «Ілляшев та Партнери» (юридична фірма) та ТОВ «Сателлит» (замовник) укладено договір №0793-583 про надання юридичних послуг та послуг адвокатів, за умовами якого юридична фірма зобов`язалась здійснити захист, представництво, надати адвокатські послуги та інші види правової допомоги замовнику на умовах і в порядку, що визначені договором та умовами надання юридичних послуг юридичною фірмою «Ілляшев та Партнери». Замовник зобов`язався оплатити надання адвокатських послуг (правової допомоги) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

- «За умовами п.2.1. договору захист прав і законних інтересів замовника адвокатами юридичної фірми, зокрема, адвокатами Ілляшевим Михайлом Ігоровичем, Марченко Романом Вікторовичем , Копейчиковим Максимом Володимировичем , Орлом Артемом Михайловичем , Лефор Галиною Іванівною , Соловйовим Євгеном Олександровичем , Буртовим Миколою Васильовичем , Герасимовим Арсенієм Йосиповичем , Ситим В`ячеславом Олеговичем або будь-яким іншим адвокатом, визначеним юридичною фірмою.

Відповідно до п.3.1. договору обов`язком замовника є вчасне здійснення розрахунків з юридичною фірмою у повній відповідності до положень цього договору та Умов надання послуг.

Вартість послуг (гонорар) юридичної фірми та порядок розрахунків визначається згідно з Умовами надання послуг (п. 5.1. договору).

У п.5 Умов надання юридичних послуг АО «ЮФ «Ілляшев та Партнери» передбачений порядок визначення вартості послуг (гонорару), а в п.6 - почасові ставки спеціалістів.

Пунктом 5.1 Умов надання юридичних послуг Юридичною фірмою «Ілляшев та партнери» передбачено, що вартість послуг «Ілляшев та Партнери», якщо інше не обумовлено з клієнтом або не визначено фіксованим тарифом, розраховується, виходячи з почасової ставки, встановленої «Ілляшев та Партнери» для виконавця, та часу, витраченого на виконання завдання клієнта, при цьому одна година розподіляється на 10 шестихвилинних часток. Кожна шестихвилинна частка, що розпочалася, з метою визначення розміру гонорару враховується як повна.

У п. 8 Умов надання юридичних послуг Юридичною фірмою «Ілляшев та Партнери» встановлено порядок оплати послуг та зазначено, що юридична фірма, як правило, виставляє щомісячно рахунки. Рахунок містить дату, номер, платіжні реквізити юридичної фірми, найменування клієнта, вартість послуг за період або суму авансового платежу, розмір ПДВ, якщо такий застосовується, загальну суму, що підлягає сплаті. Разом з розрахунком може надаватись деталізація, яка, як правило, містить номер та дату рахунку, до якого вона додається, період, за який виставляється рахунок, вид виконаних робіт з зазначенням дати виконання, виконавця, витраченого часу (у випадку розрахунку гонорару в залежності від витраченого часу), розміру премії, загальної вартості послуг за період, найменування витрат, їх розмір, загальний розмір витрат за період. При цьому така деталізація не є бухгалтерським документом».

- 29.12.2017 між ТОВ «Сателлит» та АО «Юридична фірма «Ілляшев та Партнери» укладено додаткову угоду, якою сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2018 та визначили, що договір вважатиметься автоматично продовженим на 1 рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про припинення його дії;

- 28.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду, п. 1 якої погодили, що юридична фірма зобов`язується здійснити захист, представництво, надати юридичні послуги та будь-які інші види правової допомоги при розгляді судами справ за позовами ТОВ «Сателлит», зокрема до Фермерського господарства «Криничне» у справі №913/767/21;

-«Згідно з п.2 додаткової угоди захист прав і законних інтересів клієнта може здійснюватися будь-яким адвокатом юридичної фірми, визначеним нею.

Вартість послуг юридичної фірми, які надаються відповідно до п.1 додаткової угоди по кожній з вказаних справ, встановлюється за фіксованим тарифом в 3 100 Євро в гривнях (з ПДВ), визначеного згідно обмінного курсу НБУ на дату виставлення рахунку, за правову допомогу в кожній окремій судовій інстанції (п.3 додаткової угоди)»;

- з наданих позивачем документів вбачається, що між ТОВ «Сателлит» та АО «ЮФ «Ілляшев та Партнери» були підписані акти здачі-прийняття виконаних робіт №244 від 30.06.2022 на суму 95 102,78 грн, №304 від 29.07.2022 на суму 420,28 грн, №161 від 29.03.2024 на суму 127 291,65 грн, 210-2 від 30.04.2024 на суму 4058,48 грн, №320 від 28.06.2024 на суму 14 957,37 грн;

- підписавши вказані акти сторони підтвердили, що юридичною фірмою якісно та в повному обсязі надано консультаційні послуги правового характеру з питань українського законодавства відповідно до договору №0793-583 від 20.01.2016.

- як зазначає відповідач у клопотанні про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем в порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; у наданих актах виконаних робіт не конкретизовано, що юридичні послуги надавались юридичною фірмою саме під час здійснення захисту та представництва інтересів при розгляді справи №913/767/21 у суді апеляційної інстанції, а зазначено лише про надання консультаційних послуг правового характеру з питань українського законодавства відповідно до Договору №0793-583;

- на підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «Сателлит» до заяви про розподіл судових витрат надано:

-рахунки №37211 від 30.06.2022 на суму 95102,78 грн, №37439 від 29.07.2022 на суму 420,28 грн, №42104 від 29.03.2024 на суму 127291,65 грн, №42329 від 30.04.2024 на суму 4058,48 грн, №42790 від 28.06.2024 на суму 14957,37 грн та деталізації до них;

- акт здачі-прийняття виконаних робіт №244 від 30.06.2022 на суму 95102,78 грн, №304 від 29.07.2022 на суму 420,28 грн, №161 від 29.03.2024 на суму 127291,65 грн, 210-2 від 30.04.2024 на суму 4058,48 грн, №320 від 28.06.2024 на суму 14957,37 грн;

- виписки по рахунку за період з 14.07.2022 по 14.07.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022;

- платіжна інструкція №147 від 05.04.2024, платіжна інструкція №181 від 07.05.2024;

- договір №0793-583 про надання юридичних послуг та послуг адвокатів від 20.01.2016;

- умови надання юридичних послуг Юридичною фірмою «Ілляшев та Партнери»;

- додаткові угоди від 29.12.2017, 28.10.2021;

- наказ №01-пр від 11.01.2018 про прийняття за сумісництвом на посаду адвоката Литвина А.Б, наказ №03/12 від 03.12.2018 про прийняття на посаду адвоката Гудій В.В.

39. Апеляційний суд проаналізувавши обставини справи, дослідивши подані позивачем докази під час вирішення питання про розподіл судових витрат позивача, керуючись, у тому числі, критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру та часу, витраченого адвокатом на надання відповідних послуг, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, встановив, що розмір підтверджених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням зазначеної в деталізаціях погодинної ставки та курсу Євро до гривні у відповідні періоди надання послуг), становить 84 333,44 грн, і саме такий розмір витрат підлягає стягненню з відповідача. У решті заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката апеляційний суд відмовив, посилаючись на їх необґрунтованість, неспірозмірність.

40. Касаційний суд погоджується з висновками апеляційного про часткове задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

41. Водночас, апеляційний суд розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, встановив, що:

- у поданій до суду заяві відповідач просить прийняти додаткову постанову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 264 000,00 грн, понесені відповідачем у суді апеляційної інстанції;

- на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду відповідачем до заяви надано наступні документи:

- договір про надання професійної правничої допомоги №06/10/2023 від 06.10.2023, укладений між ФГ «Криничне» (клієнт) та А.О «Правота» (адвокат);

- додаткову угоду від 27.02.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги №06/10/2023 від 06.10.2023, укладену між ФГ «Криничне» (замовник), АО «Правота» (виконавець) та АБ «Артура Колісниченко» (адвокат);

-акт виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги №06/10/2023 від 06.10.2023 та додатковими угодами до нього з подальшими змінами у Східному апеляційному господарському суді у справі №913/767/21 від 29.07.2024;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами та здійснених ними витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги;

- 06.10.2023 між ФГ «Криничне» (клієнт) та АО «Правота» (адвокат) було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №06/10/2023, згідно з яким клієнт доручає, а адвокат зобов`язується у встановленому законом та цим договором порядку надавати комплекс юридичних послуг (професійну правничу допомогу), пов`язаних із здійсненням представництва інтересів клієнта в судових та правоохоронних органах, органах державної влади та підпорядкування;

- 27.02.2024 між ФГ «Криничне» (замовник), АО «Правота» (виконавець) та Адвокатським бюро «Артура Колісниченко» «адвокат» була укладена додаткова угода до договору про надання професійної правничої допомоги №06/10/2023 від 06.10.2023, відповідно до якої виконавець, замовник та адвокат домовились, що виконавець, адвокат зобов`язується здійснити представництво інтересів замовника у Східному апеляційному господарському суді, Верховному Суді по справі №913/767/21, а замовник зобов`язується оплатити за послуги адвоката виконавцю, який в свою чергу зобов`язується провести розрахунок з адвокатом за надані послуги за окремою домовленістю між адвокатом та виконавцем. Надання робіт та істотні умови цієї додаткової угоди включають у себе як положення основного договору, так і положення додаткової угоди до нього;

- 29.07.2024 між сторонами підписано акт виконаних робіт, відповідно до якого загальна сума наданих послуг становить 264 000,00 грн.

42. Апеляційний суд, з урахуванням положень визначених ч. 4, 9 статті 129 ГПК України, в контексті правовідносин, які виникли між сторонами, зазначив, що підставою для задоволення позову у цій справі (стягнення штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого товару) стало доведеність порушення відповідачем договірних зобов`язань, тобто спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, до того ж, при розгляді даної справи, апеляційний суд встановив, обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення розміру штрафу, встановленого п.8.2 договору поставки. Водночас, в ході розгляду справи, суд апеляційної інстанції на підстав статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, в межах своїх дискреційних повноважень, вказав на можливість зменшення штрафу, розмір якого визначено на підставі укладеного між сторонами договору. Отже, позов судом задоволено частково.

43. Зважаючи на вищезазначене, апеляційний суд встановив, що справедливим, і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, покладення на відповідача його судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, оскільки спір у даному випадку виник саме внаслідок порушення відповідачем умов договору поставки, а не внаслідок неправомірних дій позивача.

44. З матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що апеляційний господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зробив правомірний висновок про часткове задоволення заяви позивача та відмову у задоволенні заяви відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

45. Верховний Суд при касаційному перегляді додаткової постанови суду апеляційної інстанції, не виявив порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.

46. Висновки апеляційного господарського суду не суперечать правовим висновкам, наведеним у постановах від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 03.10.2019 №922/445/19, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, від 22.08.2023 у справі № 910/5612/22, від 19.09.2023 у справі № 911/1115/22, від 19.09.2023 у справі № 910/6870/21, від 25.07.2023 у справі № 910/5151/22, від 13.06.2023 у справі № 910/17213/21, від 02.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 22.05.2024 № 227/2301/21, від 18.02.2020 у справі № 908/771/19, від 23.01.2018 у справі № 910/9472/17, від 03.02.2021 у справі № 910/6939/19, від 23.07.2020 у справі № 911/4306/16, від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, з огляду на те, що відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а визначена іншими обставинами, встановленими судами, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, залежно від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.

47. Відтак, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної додаткової постанови з цієї підстави.

48. Щодо доводів касаційної скарги із посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

49. Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

50. Положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

51. У разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, необхідно встановити відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також, наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

52. Відповідач у касаційній скарзі на додаткову постанову не вказує щодо якої норми відсутній висновок. Тоді як висновки щодо застосування судами положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, якими врегульовано питання відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката неодноразово викладались Верховним Судом у постановах, про що зазначалось у цій постанові.

53. Щодо оскарження додаткової постанови з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.

54. Так, обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

55. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

56. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

57. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

58. До того ж Суд зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками апеляційного господарського суду та до необхідності встановлення інших обставин, ніж встановлені судом апеляційної інстанції, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, а відтак, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, колегія суддів констатує про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

59. За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

61. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

62. За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана додаткова постанова - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства «Криничне» залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2024 у справі №913/767/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй