ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2024 р. Справа№ 925/965/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 (суддя Гладун А.І.), яка прийнята за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» про стягнення з фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер»

до фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича

про видачу судового наказу за вимогами про стягнення 12 996,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 (суддя Гладун А.І.) відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» про стягнення з фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича витрат на професійну правничу допомогу.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 12, 123, 124, 126, 129, 147, 148, 152 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 509, 524, 533-535, 625, 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір про надання правової допомоги не є укладеним між стягувачем та боржником, у стягувача відсутнє право вимоги до боржника щодо заборгованості за вказаним договором, а отже така заборгованість не є неоспорюваною та її стягнення не відповідає вимогам ст.ст. 147, 148 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватися з боржника, у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу, за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень процесуального законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Фізична особа-підприємець Шірнін Олександр Максимович не надав відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер», що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: ОСОБА_1, Поляков Б.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2770/24 від 19.08.2024 у зв`язку із перебуванням судді Полякова Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні та рішенням Вищої ради правосуддя від 13.08.2024 про звільнення судді ОСОБА_1, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/965/24.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2024 у справі № 925/965/24 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/965/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» до фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича про видачу судового наказу за вимогами про стягнення 12 996,34 грн; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

26.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/965/24.

Слід зазначити, що головуючий суддя (суддя-доповідач) Отрюх Б.В. перебував у відпустці з 02.09.2024 по 22.09.2024 (включно).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 925/965/24, поміж іншого, відкрито апеляційне провадження у справі № 925/965/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 призначено на 23.10.2024.

Явка представників учасників справи

23.10.2024 у судове засідання представники учасників справи не з`явилися; про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Слід зазначити, що копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 925/965/24 було надіслано учасникам справи в електронний кабінет та засобами поштового зв?язку, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документа та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення/поверненнями.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2024 (згідно з відміткою поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» звернулося до Господарського суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича 12 996,34 грн, зокрема 12 276,99 грн боргу з оплати послуг за договором про надання індивідуальному споживачу (юридичній особі) послуг з поводження з побутовими відходами від 12.06.2023 № ; 535,72 грн інфляційних втрат; 183,63 грн 3% річних за період з 01.08.2023 по 30.06.2024 за прострочення виконання грошового зобов`язання; 302,80 грн витрат зі сплати судового збору та 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

31.07.2024 суддя Господарського суду Черкаської області Гладун А.І. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» про видачу судового наказу задовольнив частково та видав судовий наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича 12 996,34 грн, зокрема 12 276,99 грн боргу; 535,72 грн інфляційних втрат; 183,63 грн 3% річних за період з 01.08.2023 по 30.06.2024 за прострочення виконання грошового зобов`язання; 302,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Також, у заяві про видачу судового наказу Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» просило суд видати судовий наказ про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» вказало, що адвокат Борзов Ярослав Едуардович надав заявнику професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги № 01/02 від 01.02.2024. Вартість наданої правової допомоги становить 2 000,00 грн.

В якості доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу заявником до заяви долучено:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 36 від 22.07.2024 до договору № 01/24 від 01.02.2024, згідно з яким адвокат надав, а заявник прийняв правову допомогу (послугу) з підготовки і оформлення заяви про видачу судового наказу про стягнення з ФОП Шірніна О.М. 12 996,34 грн, вартістю 2 000,00 грн;

- платіжну інструкцію № 3096 від 22.07.2024 про оплату заявником адвокату послуг з надання правової допомоги вартістю 2 000,00 грн.

За наслідками розгляду заяви про видачу судового наказу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Об`єктом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24, якою відмовлено у задоволенні заяви про видачу судового наказу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ «Наказне провадження» ГПК України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

В силу ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Нормами ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України визначено, що грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відтак, у порядку наказного провадження може бути стягнута неоспорювана грошова заборгованість за письмовими договорами, розмір якої не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ГПК України не передбачено порядку та підстав розгляду у наказному провадженні інших вимог до боржника, окрім вимог про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі.

Нормами процесуального закону також не передбачено порядку розгляду та стягнення у наказному провадженні судових витрат, окрім витрат на сплату судового збору за видачу судового наказу.

Зокрема, законом не передбачено стягнення з боржника витрат на професійну правову допомогу за укладеним між стягувачем та адвокатом договором про надання правової допомоги, оскільки таке стягнення суперечить самій суті наказного провадження, адже договір про надання правової допомоги не є укладеним між стягувачем та боржником, відтак у стягувача відсутнє право вимоги до боржника щодо заборгованості за вказаним договором.

Необхідно зазначити, що вищевказана заборгованість не є неоспорюваною та її стягнення не відповідає вимогам ст.ст. 147, 148 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Водночас, заявник за власним вибором відповідно до вимог ч. 2 ст. 148 ГПК України звернувся до суду у порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу про стягнення з божника заборгованості, маючи право звернутися до боржника у порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Разом з тим, у порядку наказного провадження розглядаються вимоги про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, тобто вимоги про стягнення безспірної заборгованості.

Розділом ІІ «Наказне провадження» ГПК України подання будь-якої заяви по суті спору в наказному провадженні не передбачено, як і не передбачено і подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат до заяви про видачу судового наказу.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Нормами ч. 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності таких витрат зі складністю справи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги.

Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення розміру судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Процесуального порядку звернення боржника до суду із заявою про зменшення розміру витрат стягувача на професійну правничу допомогу Господарський процесуальний кодекс України не встановлює.

Можливість однієї сторони (стягувача) звернутися до суду з вимогою про стягнення з боржника понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, та, водночас, відсутність у іншої сторони (боржника) у встановленому законом порядку можливості заперечити проти такого розміру судових витрат чи просити суд зменшити їх розмір, не відповідає засадам рівності та змагальності учасників господарського судочинства та ставить боржника у менш вигідне становище, у порівнянні зі стягувачем.

Загальний порядок розподілу судових витрат, визначеним ч. 4 ст. 129 ГПК України, за змістом якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Процесуальний закон врегульовує підстави та порядок розподілу судових витрат у випадку задоволення позову чи відмови у позові у випадку розгляду справи за правилами позовного провадження, проте не встановлює підстав та порядку розподілу судових витрат за наслідками розгляду судом заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, місцевий господарський суд належним чином оцінивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» щодо видачі судового наказу в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Шірніна Олександра Максимовича витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24, а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоклінер» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.07.2024 у справі № 925/965/24 залишити без змін.

3. Справу № 925/965/24 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 04.11.2024.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко