ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024м. ХарківСправа № 922/2523/22 (922/2961/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
за участю сторін:

позивача - Лоскот М.І. - виписка з ЄДР;

відповідача - Подскребалін О.О. - довіреність б/н від 29.12.2023

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства " Харківський підшипниковий завод" в якій позивач просить стягнути на свою користь заборгованість в сумі 897161,30 грн, а саме: заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 895 818,98 грн за період жовтень 2023, листопад 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024, березень 2024; заборгованість за абонентську плату за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за в сумі 1 342,32 грн за період травень 2023 - червень 2024, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 765,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 року.

В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод".

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.08.2024 позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 2961/24 від 22.08.2024) передана на розгляд судді Міньковському С.В.

Ухвалою суду від 27.08.2024 суд постановив: прийняти позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до розгляду та відкрити провадження за заявою №922/2961/24 в межах справи № 922/2523/22; відкрити провадження у справі №922/2523/22 (922/2961/24); розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; призначити судове засідання з розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження на 24 вересня 2024 року о 12:45; встановив відповідачу згідно зі ст.ст. 250, 251 ГПК України встановити строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу; позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України встановити строк 5 календарних днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив з доказами її надсилання (надання) відповідачу та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановив відповідачу відповідно до ст. 251 ГПК України встановити строк 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу; роз`яснив сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, неподанням позивачем відповіді на відзив, а також неподанням відповідачем заперечень у строки, встановлені цією ухвалою, розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку, встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та в межах строків, встановлених ст. 248 ГПК України.

23.09.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого засідання, у зв`язку з тим, що останнім вживаються заходи щодо мирного врегулювання спору та укладення договору про реструктуризацію боргу, на підтвердження зазначених обставин, відповідачем наданий лист АТ "ХАРП" про реструктуризацію боргу за вих.№174/01, який був надісланий на адресу позивача 09.09.2024.

Представник позивача у судовому засіданні 24.09.2024 підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.09.2024 просить суд відкласти розгляд справи для врегулювання спору мирним шляхом, у зв`язку з чим подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2024 розгляд справи по суті відкладено на 24 жовтня 2024 року о(б) 14:30 год.

11.10.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить розстрочити виконання рішення по справі №922/2523/22(922/2961/24) на дванадцять місяців шляхом встановлення сплати грошових коштів у сумі 907927,24 грн, з яких: 897161,30 грн - сума боргу та 10765,94 грн - судовий збір, із погашенням суми заборгованості згідно з графіком.

Представник позивача у судовому засіданні 24.10.2024 підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.10.2024 надав клопотання про визнання позовних вимог в повному обсязі, підтримав клопотання про розстрочку виконання рішення, просив його задовольнити.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі ч.5 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021. Даний договір укладений з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

За приписами ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, приміщення за адресою: м. Харків, вул. Біблика, 38 розташовані в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі Договору.

Відповідно до положень п.51 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Згідно з п.4 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Таким чином, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальний період 2023-2024 років - є фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору).

Факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваного сезону та - про відключення опалення наприкінці опалювального сезону, а також, відомостями обліку споживання теплової енергії.

Відповідно до п.5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Пунктом 32 Договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно п. 33 Договору, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Відповідно до п. 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складає 897 161,30 грн, де: по особовому рахунку відповідача (17001-1716) за останнім обліковується заборгованість по Договору за: спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 695095,71 грн, яка утворилася за період: жовтень 2023, листопад 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024, березень 2024 та абонентську плату за спожиту теплову енергію в сумі 930,72 грн, яка утворилася за період: травень 2023 - червень 2024.

По особовому рахунку відповідача (17001-1008) за останнім обліковується заборгованість по Договору за: спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 200723,27 грн, яка утворилася за період: жовтень 2023, листопад 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024, березень 2024 та абонентську плату за спожиту теплову енергію в сумі 411,60 грн, яка утворилась за період: травень 2023 - червень 2024.

Згідно п. 30 Договору про надання послуги з постачання теплової енергії, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу направлялися рахунки-фактури за абонентське обслуговування. Станом на дату подання позовної заяви абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складає 1342,32 грн, яка утворилась за період з травень 2023 року по червень 2024 року, проте доказів оплати вищевказаних рахунків матеріали справи не містять.

ВИСНОВОК СУДУ.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані до матеріалів справи та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, а споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідачем всупереч умов Договору не сплачено заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 895 818,98 грн, за період: жовтень 2023; листопад 2023; грудень 2023; січень 2024; лютий 2024; березень 2024, а також абонентську плату за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 1342,32 грн за період: травень 2023 - червень 2024, щодо нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: м. Харків, вул. Бібліка, 38.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази погашення існуючої заборгованості за Договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 895 818,98 грн, за період: жовтень 2023; листопад 2023; грудень 2023; січень 2024; лютий 2024; березень 2024, а також заборгованість за абонентську плату за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за в сумі 1 342,32 грн за період: травень 2023 - червень 2024, щодо нежитлового приміщення у м. Харкові по вулиці Бібліка №38, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вищевказані позовні вимоги позивача визнані відповідачем в повному обсязі.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення у справі на 12 місяців.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 331 ГПК за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статті 331 ГПК).

З аналізу вказаної норми права вбачається, що розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про розстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, законодавець пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Розстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Як встановлено судом, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення у цій справі відповідач посилається на складну фінансову ситуацію, що унеможливлює виконання рішення суду без розстрочення, тому відповідач просить суд розстрочити виконання рішення у справі на 12 місяців шляхом встановлення сплати грошових коштів у сумі 907 927,24 грн, з яких: 897161,30 грн - сума боргу; 10 765,94 грн - судовий збір за наступним графіком:

до 20.11.2024 р. - 75 660,60 грн;

до 20.12.2024 р. - 75 660,60 грн;

до 20.01.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.02.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.03.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.04.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.05.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.06.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.07.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.08.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.09.2025 р. - 75 660,62 грн;

до 20.10.2025 р. - 75 660,62 грн.

Судом враховано, що в провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство відносно відповідача Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод", крім того ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.01.2024 визнано вимоги кредитора КП "Харківські теплові мережі" на загальну суму 3 884 923,98 грн основного боргу та 5368,00 грн судового збору.

В межах вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду, суд враховує також і те, що позивач в судовому засіданні 24.10.2024 не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Як вже зазначалось судом вище, розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16).

При вирішенні питання про надання розстрочки суд дотримується балансу інтересів як стягувача так і боржника, позаяк останній не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану, адже товариство стягувача також знаходиться в складних економічних умовах.

При цьому слід зазначити, що розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду.

Суд враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Hornsby v. Greece" від 19.03.1997, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003).

Врахувавши вищенаведені обставини в сукупності та зважаючи на те, що розстрочення виконання рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, беручи до уваги, що відносно відповідача Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" перебуває справа про банкрутство, та беручи до уваги, що позивач в судовому засіданні 24.10.2024 не заперечував щодо задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі №922/2961/24 суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для розстрочення виконання рішення у даній справі до 20.10.2025.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на істотні та вагомі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, а також задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 236-238, 247, 251, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул.Мефодіївська, буд. 11, р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, ) заборгованість в сумі 897 161,30 грн, з якої:

- 895 818,98 грн - заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: жовтень 2023; листопад 2023; грудень 2023; січень 2024; лютий 2024; березень 2024;

- 1 342,32 грн - заборгованість за абонентську плату за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період травень 2023 - червень 2024;

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул.Мефодіївська, буд. 11, ) 10765,94 грн судового збору. Всього: 907927,24 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. Розстрочити виконання рішення на 12 місяців за наступним графіком:

до 20.11.2024 р. - 75 660,60 грн (включаючи судовий збір у розмірі 10 765,94 грн.) ;

до 20.12.2024 р. - 75 660,60 грн;

до 20.01.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.02.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.03.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.04.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.05.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.06.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.07.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.08.2025 р. - 75 660,60 грн;

до 20.09.2025 р. - 75 660,62 грн;

до 20.10.2025 р. - 75 660,62 грн.

5. Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "04" листопада 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський