За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс»
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
простягнення 34 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.
Представники учасників справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» (надалі - ТОВ «Нафтатранс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Державна служба) про стягнення 34 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» безпідставно отримані кошти у розмірі 34 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

24.10.2024 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Нафтатранс» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., проте в судовому рішенні від 21.10.2024 питання розподілу витрат на правничу допомогу судом не вирішено, а відтак у даній справі підлягає ухваленню додаткове рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 221 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи, що судове рішення у даній справі було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику представників сторін, то суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення без призначення судового засідання та повідомлення (виклику) представників.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що у відповіді на відзив позивачем, зокрема, стверджується, що у позовній заяві представник позивача зробила заяву про подання доказів понесення судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, проте ані зміст позовної заяви, ані матеріали справи не містять таких заяв.

Суд відзначає, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення позивачем подано, зокрема, копії договору про надання правової допомоги №9 від 19.01.2024, додаткової угоди №1 від 05.08.2024 до вказаного договору, акт №23/10-02 від 23.10.2024 та рахунок №04 від 23.10.2024.

Тобто, фактично докази понесення позивачем витрат на правову допомогу подані після спливу встановленого законом строку, а клопотань про поновлення такого строку позивачем не заявлено, про поважні причини пропуску строку суду не повідомлено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про залишення таких документів без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, позивач всупереч приписам ч. 3 ст. 126 та п. 1) абз. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не подав до суду жодного документу (ні детального опису робіт (наданих послуг), ні складеного клієнтом та адвокатським об`єднанням акту наданих послуг, ні виставленого рахунку із переліком виконаних робіт, наданих послуг), з якого було б можливо встановити які саме роботи були виконані (послуги були надані) адвокатом та в якому обсязі з метою захисту та представництва інтересів позивача. Також, позивачем не було подано до суду заяву про надання відповідних доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на відсутність будь-якої інформації з приводу видів виконаних робіт та кількості витраченого адвокатом часу на їх виконання, у суду відсутня можливість визначити та розподілити судові витрати між сторонами з огляду на неможливість оцінити їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом, є однією із підстав для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №904/8308/17.

З огляду на наведене, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також позивачем не було заявлено про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд відмовляє ТОВ «Нафтатранс» в покладенні на Державну службу витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 221, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

2. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатранс» про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

3. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий