АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/754/21(915/114/24)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевьскої Н.М., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

ФОП Саннікова Наталія Геннадіївна особисто

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Саннікової Наталії Геннадіївни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2024 (складено та підписано 17.06.2024, суддя Ржепецький В.О.)

у справі №915/754/21(915/114/24)

за позовом Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство

до Фізичної особи-підприємця Саннікової Наталії Геннадіївни

про стягнення 20762,05 грн

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Саннікової Наталії Геннадіївни заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 01 жовтня 2021 року по 14 лютого 2022 року включно в сумі 14724,02 грн, інфляційні нарахування на суму боргу за весь час прострочення 5117,10 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 920,94 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку з оплати спожитої теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2024 по справі №915/754/21(915/114/24), яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2021 по 14.02.2022 включно в сумі 14724,02 грн, інфляційні втрати за період з 01.12.2021 по 30.12.2023 в сумі 5028,76 грн, 3% річних за період з 01.12.2021 по 30.12.2023 в сумі 920,94 грн, а також 3015,12 грн витрат по сплаті судового збору, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 88,34 грн відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що належні відповідачеві на праві власності нежитлові приміщення приєднанні до загальнобудинкових мереж централізованого теплопостачання будинку, до того ж, у даному приміщенні розташовано 59 стояків опалення не ізольованих теплоізоляційними матеріалами, які забезпечують транспортування теплоносія мешканцям багатоквартирного будинку, а отже і надання відповідної послуги та її отримання відповідачкою.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачкою у заявний позивачем період отримано послуги з теплопостачання, що відповідають положенням Закону України Про житлово-комунальні послуги, однак не оплачені останньою.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2024 по справі №915/754/21(915/114/24) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На переконання апелянта, судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не з`ясовані фактичні обставини справи, визнані доведеними обставини, які сторона позивача не довела належними та допустимими доказами, в рішенні суду викладені висновки, які не відповідають обставинам справи. Також судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що вплинуло на прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Так, за твердженням апелянта:

- належне відповідачеві приміщення магазину розташоване на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку у вбудовано-прибудованому приміщенні та, згідно з технічним паспортом, весь перший поверх будинку є нежилим, тобто приміщення відповідача не межує із жодним жилим опалюваним приміщенням та не має можливості отримати частину теплової енергії від них. Житловий будинок та приміщення магазину мають окремі вузли та прилади комерційного обліку теплової енергії, що вказується самим позивачем;

- як зазначив сам позивач, житловий будинок та нежитлове приміщення відповідача, яке є окремим об`єктом права власності, мають роздільні засоби комерційного обліку теплової енергії. Проте, суд, зробив висновок про те, що нежитлове вбудоване-прибудоване приміщення належне відповідачу відключене від централізованого теплопостачання, що не відповідає обставинам справи;

- під час проведення розрахунку за теплову енергію, яка постачається до нежитлового приміщення відповідача по стоякам транзитного трубопроводу, позивач неправильно застосував «Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг»

- суд при вирішенні цього питання також неправильно застосував Закони України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», постанови Кабінету міністрів України №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії», на виконання яких Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України видано наказ №315 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено її до розгляду на 23.10.2024.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що через належні відповідачеві нежитлові приміщення проходять стояки опалення до квартир мешканців багатоповерхового будинку, тобто теплопостачання, що обліковується приладом обліку, який встановлений у цьому приміщенні, не є основним джерелом опалення, так як не включене постійно, а використовується тільки в холодні місяці пори року лише при надто низькій температурі повітря, для підвищення температури в приміщенні, яка забезпечується внутрішньо-будинковими мережами житлового будинку а саме стояками, які проходять транзитом через приміщення відповідача і не ізольовані і не оснащені вузлами розподільчого обліку. А отже тепловіддача від вказаних стояків опалення є основним джерелом теплової енергії, що використовується для опалення приміщень, власником яких є відповідач.

Тобто, як стверджує позивач, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 2.11.2018 № 315 приміщення забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Таким чином, як стверджує позивач, приміщення відповідача є приміщенням з комбінованою системою опалення, в якому опалення здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах. Тобто встановлено факт, що приміщення опалюється за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, яка є основним джерелом опалення.

Позивач відхиляє твердження апелянта з приводу здійснення невірного розрахунку заборгованості, зокрема неврахування періодів коло теплопостачання було відсутнє, оскільки розрахунок заборгованості було здійснено з урахуванням періодів, коли постачалось тепло та відповідно до показників загальнобудинкового теплолічильника щодо споживання як всього будинку, так і окремо приміщенням споживача.

У поясненнях наданих відповідачем на відзив на апеляційну скаргу ФОП Саннікова Н.Г. зазначає, що позивачем не надано жодного пояснення щодо проведення нарахування оплати за теплову енергію, та об`єму теплової енергії, яка подається до приміщення відповідача по транзитним трубопроводам централізованого опалення, що проходять через приміщення магазину.

Також, на переконання відповідача, позивач не додав жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження наявності заборгованості відповідача та обліку заборгованості відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку.

22.10.2024 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ФОП Саннікова Н.Г. про призначення експертизи в якому відповідач просить:

- призначити комплексну судову теплотехнічну та економічну експертизу у справі №918/754/21(915/114/24);

- проведення експертизи в економічній частині доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, визначивши зазначену експертну установу провідною, а в теплотехнічній частині - із залученням відповідного атестованого судового експерта за експертною спеціальністю 10.30. Теплотехнічні дослідження Національного наукового центру Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України;

- на вирішення експертизи поставити наступні питання: Який обсяг теплової енергії був фактично спожитий нежитловим вбудованоприбудованим приміщенням магазину «Все для дому» за адресою: пр. Незалежності,4, м. Южноукраїнськ Миколаївської області, належним на праві власності фізичній особі ОСОБА_1 з 01 жовтня 2021 року по 14 лютого 2022 року з урахуванням загальнобудинкових потреб опалення і споживання теплової енергії транзитними трубопроводами та чи підтверджується нормативно і документально, заявлений Комунальним підприємством «Теплопостачання та водоканалізаційне господарство» розмір заборгованості у сумі 20762,05 грн. за надані послуги з постачання теплової енергії по зазначеному нежитловому приміщенню наявними у справі документами?

В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме визначення який обсяг теплової енергії був фактично спожитий нежитловим приміщенням, яке належить відповідачеві, за заявлений позивачем період необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

До суду апеляційної інстанції 23.10.2024 надійшли заперечення позивача щодо призначення по справі судової експертизи в обґрунтування яких останній зазначив, що відповідач не був позбавлений можливості, але не скористався своїм правом на заявлення такого клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також не зазначив поважних причин, що стали на заваді такому зверненню.

Позивач також наголосив на тому, що наразі відповідачем проведено роботи, в ході яких було зашито труби теплопостачання, що може відобразитися на результатах експертизи.

Розглянувши під час судового засідання таке клопотання відповідачки, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У відповідності до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Колегія суддів враховує, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Згідно з приписами ст.169 Господарського процесуального кодексу України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ст.270 ГПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст.267 ГПК України).

Отже, законодавцем встановлено імперативні приписи, які зобов`язують апелянта подавати будь-які клопотання, у тому числі про призначення судової експертизи, саме разом з апеляційною скаргою у строки, обчислення яких пов`язується із поданням такої скарги.

Так колегія суддів зазначає, що скаржником клопотання про призначення експертизи разом з апеляційною скаргою не подавалося, а тому суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду дане питання не вирішувалось.

Відтак, апелянтом клопотання про призначення експертизи заявлено після закінчення процесуального строку.

Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст. 119 ГПК України).

Колегія суддів зауважує, що з апеляційною скаргою відповідачка звернулось до суду апеляційної інстанції 08.07.2024, шляхом її направлення до системи Електронний Суд.

В той же час, клопотання про призначеної судової почеркознавчої експертизи по справі було подано апелянтом до суду апеляційної інстанції лише 22.10.2024, тобто більш ніж через три місяці після звернення з апеляційною скаргою.

При цьому, скаржник у даному клопотанні не порушує питання щодо поновлення строку на його подання, а також не наводить жодних поважних причин, які зумовили пропуск такого строку, були об`єктивно непереборними та дійсно завадити скаржнику звернутись з такими клопотаннями разом з апеляційною скаргою.

Колегія суддів також зазначає, що відповідачка приймала участь у розгляді даної справи у суді першої інстанції, а тому не була позбавлена можливості звернутись із клопотанням про призначення експертизи до місцевого господарського суду, однак своїм правом не скористалась, а також не зазначила у суді апеляційної інстанції про наявність об`єктивних, непереборних перешкод, які стали на заваді вчиненню таких дій.

Слід також відзначити, що відповідачка не була позбавлений можливості надати висновок експерта здійснений на її замовлення, однак як свідчать наявні матеріли справи таким правом ФОП Саннікова Н.Г. не скористалась.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання ФОП Саннікової Н.Г. про призначення по справі судової експертизи без розгляду.

Під час судового засідання від 23.10.2024 апелянт ФОП Саннікова Н.Г. підтримала вимоги за апеляційною скаргою та наполягала на її задоволенні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

З огляду на наведене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 26 червня 2014 року між Комунальним підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (далі - Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Санніковою Наталею Геннадіївною (далі - Споживач) укладений договір про надання послуг № 050-07/1762, у відповідності до якого Виконавець бере на себе зобов`язання своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, водопостачання і водовідведення (далі - послуги) у приміщенні Споживача, а Споживач - зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені даним Договором (п.1.1.Договору).

Зазначений Договір містить такі умови:

- суб`єкт користується послугами: власник вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення розташованого за адресою: Миколаївська область. м.Южноукраїнськ, пр-т Незалежності (Леніна), будинок №4 - фізична особа Саннікова Наталя Геннадіїона (п.1.2. Договору);

- характеристика об`єкта надання послуг: загальна площа нежитлового приміщення -1343,5 кв.м. Площа вбудованого приміщення 682,2 кв.м (п.1.3. Договору);

- плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії здійснюється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) (п. 2.2. Договору);

- за наявності у приміщенні приладів обліку води і теплової енергії нарахування за спожитті послуги здійснюються Виконавцем на підставі переданих Споживачем відомостей про показники зазначених приладів обліку з 10 по 19 число поточного місяця, за тарифами, які діють на час надання послуг (п.4.1. Договору);

- в разі відсутності у приміщенні приладів обліку води і теплової енергії, а також в разі ненадходження Виконавцю відомостей про показники приладів обліку в зазначений в п.4.1. термін, нарахування спожитих послуг здійснюється згідно установленим нормам споживання води і теплової енергії, за тарифами, які діють на час надання послуг (п.4.2. Договору);

- розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за оплату послуг вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У випадку несплати наданих послуг Виконавець має право, заздалегідь попередивши Споживача, призупинити надання послуг з централізованого водопостачання, теплопостачання та водовідведення до повного погашення заборгованості (п.4.3. Договору);

- Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений Договором строк згідно виставлених Виконавцем рахунків за надані ним послуги (п.5.2.1. Договору);

- Виконавець зобов`язаний своєчасно надавати Споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоду його майну, відповідно до вимог законодавства та цього Договору (п.5.4.1. Договору);

- цей Договір вступає в силу з дати підписання його обома Сторонами, скріплення підписів печатками та діє по 31.12.2014 року включно в частині надання послуг.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік. якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із Сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п.10.1. Договору);

- Дії договору розповсюджуються на відносини, що виникли між Сторонами з 01 червня 2014 року (відповідає п.3 ст.631 Цивільного кодексу України).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Нежитлові приміщення, що належать ФОП Санніковій Н.Г. та знаходяться на першому поверсі буд. АДРЕСА_1 складаються з вбудованих (в межах фундаменту будинку) та прибудованих приміщень (прибудовані за межами фундаменту будинку). Загальна площа вбудованих та прибудованих нежитлових приміщень, згідно акту ОСББ та КП ЖЕО від 08.07.2020 про списання багатоквартирного будинку з балансу, становить 1320,6 кв.м.

Відповідно до актів обстеження системи теплопостачання № 1759/1454 від 17.09.2021, № 1759/1638 від 05.11.2021 та № 1759/2586 від 11.11.2022 встановлено, що через вбудовані нежитлові приміщення першого поверху, що належать ФОП Санніковій Н.Г. у буд. АДРЕСА_1 проходять мережі централізованого теплопостачання, а саме: 59 не ізольованих стояків, які проходять транзитом та забезпечують транспортування теплоносія мешканцям будинку, в тому числі і обігрів першого поверху, та надходить теплова енергія від підвального приміщення, що знаходиться під вбудованою частиною нежитлового приміщення. На момент складання актів, окрема автономна система постачання теплової енергії приміщень відповідача, була відключена, однак в усіх випадках, температурний режим в нежитлових приміщенням відповідав нормам опалювального приміщення, а саме: у вбудованих приміщеннях (в межах фундаменту будинка) від +24°С до +26°С, у прибудованому приміщенні від + 18,5 °С до + 22°С.

Враховуючи те, що на момент складання вказаних актів було відключено автономне опалення належного відповідачеві приміщення, однак температура приміщення була в нормі для опалювального приміщення, позивач вважає, що належні відповідачеві приміщення опалюються за допомогою мережі централізованого теплопостачання будинку.

Однак, як зазначає позивач, відповідачка продовжує сплачувати комунальні послуги частково, не в повному обсязі та накопичувати заборгованість, мотивуючи це тим, що має індивідуальне опалення приміщення магазину, та не зобов`язана сплачувати централізоване постачання теплової енергії багатоповерхового будинку, на першому поверсі якого розташовані приміщення що їй належать.

Позивач 04.10.2023 звернувся до відповідачки з претензією за вих.№ 03/1229 щодо погашення існуючої заборгованості, однак відповідь отримано не було, а заборгованість залишилась не сплаченою, що стало підставою для звернення КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, дослідивши наявні матеріли справи, а також доводи та вимоги за апеляційною скаргою, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом).

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу Укераїни (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Як визначено п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена у наступних постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При цьому обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Протеплопостачання" споживач теплової енергії - фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача. Теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках.

Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

З придбанням у власність нежитлових приміщень у баготоквартирному будинку у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

За такого, обов`язок по оплаті послуг опалення, зокрема і місць загального користування покладається на усіх мешканців будинку.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 317/1636/16-ц.

Так наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачка здійснює оплату за спожиту теплову енергію згідно вузла обліку лічильник теплової енергії SHARKY 775, заводський номер 47845597, встановлений у підвалі, відповідно до Додатку №1 до індивідуального договору №446Ф від 15.11.2022 про надання послуги з постачання теплової енергії.

Разом з цим, відповідно до акту списання багатоквартирного будинку з балансу від 08.07.2020 встановлено факт приєднання нежитлового приміщення першого поверху приватної форми власності, яке належить на праві власності відповідачеві, загальною площею 1320,6 кв.м. до загальнобудинкових мереж централізованого теплопостачання будинку за адресою: м. Южноукраїськ, пр. Незалежності, 4 та відповідно отримання останнім таких послуг.

При цьому, відповідно до п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право: у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила надання послуг), яка була чинною до лютого 2022 року, та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 24, 25, 26 Правил, надання послуг споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає Порядок.

Пунктом 1 розділу III Порядку встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до централізованого опалення та постачання гарячої води, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від централізованого опалення та постачання гарячої води у разі, якщо на день набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від централізованого опалення та постачання гарячої води, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від централізованого опалення або гарячого водопостачання приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - Комісія).

Зі змісту п. 7 розділу ІІ Порядку вбачається, що Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від централізованого опалення та гарячого водопостачання та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення. Комісія передає рішення до органу місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів із дня його прийняття. Копія рішення Комісії надається заявникові.

Тобто, відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку є можливим лише за відключення централізованого опалення лише половини квартир або будинку в цілому.

Однак, наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано суду відповідного рішення комісії, а також проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення нежитлового приміщення відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

Колегія суддів зазначає, що централізована система опалення багатоквартирного будинку є єдиною з системою опалення належних відповідачу на праві власності нежитлових приміщень, у яких розташовані трубопроводи опалення, що відносяться до внутрішньобудинкових систем теплопостачання та через які здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку.

Наведене підтверджується, зокрема актами обстеження системи теплопостачання № 1759/1454 від 17.09.2021, № 1759/1638 від 05.11.2021 та № 1759/2586 від 11.11.2022, якими встановлено, що через вбудовані нежитлові приміщення першого поверху, що належать ФОП Санніковій Н.Г. у буд. АДРЕСА_1 проходять мережі централізованого теплопостачання, а саме: 59 не ізольованих стояків, які проходять транзитом та забезпечують транспортування теплоносія мешканцям будинку, в тому числі і обігрів першого поверху, та надходить теплова енергія від підвального приміщення, що знаходиться під вбудованою частиною нежитлового приміщення.

При цьому, як було вказано у вищезазначених Актах, на момент їх складання, окрема автономна система постачання теплової енергії приміщень відповідача, була відключена, однак в усіх випадках, температурний режим в нежитлових приміщенням відповідав нормам опалювального приміщення, а саме: у вбудованих приміщеннях (в межах фундаменту будинка) від +24°С до +26°С, у прибудованому приміщенні від + 18,5 °С до + 22°С.

Отже, враховуючи те, що на момент складання вказаних актів було відключено автономне опалення належного відповідачеві приміщення, однак температура приміщення була в нормі для опалювального приміщення, встановлено факт, що приміщення опалюється за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, яка є основним джерелом опалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що такі Акти підписані представниками КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство та головою ОСББ. Також в Актах міститься відмітка про те, що ФОП Саннікова Н.Г. відмовилась від їх підписання.

В свою чергу, відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у вищевказаних Актах, зокрема відсутності у приміщенні відповідача мережі централізованого теплопостачання, а саме: 59 не ізольованих стояків, які проходять транзитом та забезпечують транспортування теплоносія мешканцям будинку, відсутність теплопостачання від даної мережі, користування відповідачем іншими джерелами обігріву приміщення, тощо.

З огляду на таке, оскільки саме теплоносій передає теплову енергію, то саме його наявність в стояках та трубопроводах, що розташовані в приміщеннях, які належать відповідачу, підтверджує факт передачі останньому теплової енергії і відповідно прийняття ним даної теплової енергії.

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведення позивачем обставин надання відповідачеві послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2021 року по 14 лютого 2022 року року, що відповідно зумовлює обов`язок відповідача оплатити такі послуги.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що позивачем не було вказано ані періоду заборгованості, ані обґрунтованого розрахунку, зокрема з урахуванням періодів коли теплопостачання було відсутнє, з огляду на таке.

Так у наявних матеріалах справи міститься розрахунок суми заборгованості, який був наданий позивачем до позовної заяви, в якому вказано період за який нараховано 14 724,02 грн (т.1, а.с.32), а також додаток до такого розрахунку із зазначенням кількості спожитої теплової енергії відповідачем (т.1, а.с. 33).

Також до матеріалів справи позивачем було надано детальних розрахунок заборгованості в якому, в тому числі, містяться відомості щодо споживання теплової енергії у будинку в якому знаходиться належне відповідачеві нежитлове приміщення, а також відомості щодо кількості днів в кожному місяці коли здійснювалось теплопостачання, зокрема у жовтні 2021 - 20 днів (т.1, а.с. 93).

Крім того, відповідачем було надано до матеріалів справи виставлені позивачем рахунки на оплату спожитих комунальних послуг, в яких в тому числі міститься кількість спожитої теплової енергії та сума наданих послуг з теплопостачання. Дані рахунки складені та підписані, а також містять печатку КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (т.1, а.с. 76-82).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не було здійснено власного обґрунтованого розрахунку, який би свідчив про помилковість розрахунків здійснених позивачем.

Судова колегія не приймає до уваги посилання на необхідність здійснення обчислення теплової енергії у відповідності Розділу V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, оскільки цей розділ стосується визначення та розподіл обсягу теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води у будівлі/будинку, на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП, та відповідно не може бути застосований до спірних правовідносин щодо визначення кількості споживання теплової енергії нежитловим приміщенням належним відповідачеві.

В той же час, визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень відбувається відповідно розділів ІІІ та ІV вказаної Методики, який й було застосовано позивачем під час здійснення розрахунку заборгованості.

Не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги й твердження апелянта про те, що нарахована теплова енергія є технологічними втратами тепла при транспортуванні транзитними трубопроводами, оскільки як вже було вказано вище, належне відповідачеві приміщенні опалюється за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, яка є основним джерелом опалення та забезпечує нормативну температуру повітря, що відповідно є наданням комунальної послуги а саме послуги з постачання теплової енергії в приміщення відповідача, і яка повинна бути сплачена як комунальна послуга, а не як втрати в мережах.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, а також закриття провадження по справі.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2024 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2024 у справі №915/754/21(915/114/24) залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Аленіна О.Ю. у відрядженні з 24.10.2024 по 26.10.2024 та перебуванням судді Філінюка І.Г. у відрядженні з 28.10.2024 по 31.10.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.