ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/695/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсними договорів частково та стягнення 3 906,67грн

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними п.3.1 укладених між сторонами договорів про закупівлю за державні кошти №644 і №645 від 13.10.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за ставкою 20%, а також стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 906,67грн безпідставно отриманих коштів.

В якості правових підстав позову позивач зазначає, зокрема, ст.1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 26.06.2024 позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу та строку їх усунення.

03.07.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено копію платіжної інструкції про сплату судового збору в розмірі 7 267,20грн.

04.07.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено докази направлення відповідачу копій позовних матеріалів.

Ухвалою суду від 08.07.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду; відкрити провадження у справі; відмовити в задоволенні клопотання позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

14.08.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в порядку п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідач сплатив суму боргу, відповідно до платіжної інструкції №5180 від 08.08.2024.

Ухвалою суду від 17.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на "03" жовтня 2024 р. о 09:30.

17.09.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява, в якій зазначено, щодо вирішення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в порядку п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, покладається на розсуд суду і у випадку задоволення судом вказаного клопотання, просить вирішити питання повернення позивачу судового збору на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою суду від 03.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/695/24 до судового розгляду по суті на "24" жовтня 2024 р. о 09:20

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Ухвала від 03.10.2024 надіслана одержувачу Військовій частині НОМЕР_1 в електронний кабінет, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Ухвала від 03.10.2024 надіслана одержувачу Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Також, представник відповідача ознайомлений про дату, час, і місце розгляду, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи (а.с. 61).

Враховуючи, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, тому не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

13.10.2022 року між ФОП ОСОБА_1. та Військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір про закупівлю за державні кошти № 644, відповідно до умов якого, постачальник (ФОП ОСОБА_1.) зобов`язується поставити замовнику (ВЧ НОМЕР_1 ) товари в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в Специфікації товарів, що додається до договору (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, його ціна становить 13 720грн 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (ПДВ) 20 % - 2 286грн 67 коп.

Також 13.10.2022 року між ФОП ОСОБА_1. та військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір про закупівлю за державні кошти №645, відповідно до умов якого, постачальник (ФОП ОСОБА_1.) зобов`язується поставити замовнику (ВЧ НОМЕР_1 ) товари в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в Специфікації товарів, що додається до договору (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, його ціна становить 9720грн 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (ПДВ) 20 % - 1 620 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 1.1 вказаних договорів постачальник зобов`язується поставити Замовникові товари в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в Специфікації товарів що додається до договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари.

Відповідачем здійснено поставку товару позивачу та включено до вартості товару ПДВ за ставкою 20%.

Загальна сума ПДВ, яка була сплачена позивачем на рахунок відповідача на виконання договорів становить 3 906 грн 67 коп (2 286,67 + 1 620,00).

На виконання умов вказаних договорів, відповідач здійснив постачання позивачу товарів, а позивач здійснив їх оплату, що підтверджується платіжними дорученнями №1282 від 18.10.2022, №1283 від 18.10.2022 (а.с. 12, 12 на звороті) та видатковими накладними №4323 від 13.10.2022 №4324 від 18.10.2022 (а.с. 11, 11 на звороті).

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 Цивільного кодексу України).

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Податок на додану вартість, визначений в підп. 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (підп. «а» та «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України).

Згідно з підп. г) підп. 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

02.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

Відповідно до пункту 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №178 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

У постанові Кабінету Міністрів України №178 зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Згідно листа-роз`яснення Державної податкової служби України від 29.07.2022 №8271/6/99-00-21-03-02-06: нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року № 178, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року №178.

Норми Податкового кодексу України не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування нульової ставки податку, оскільки застосування встановленої діючим законодавством ставки податку є обов`язком, а не правом платника податку. Застосування нульової ставки податку на додану вартість до операцій з постачання товарів не залежить від факту формування чи не формування постачальниками податкового кредиту за операціями з придбання товарів чи сировини для виготовлення товарів, які надалі постачаються за нульовою ставкою податку.

Системний аналіз указаних норм права засвідчує, що приписи підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року №178 поширюються на діяльність Військової частини НОМЕР_1 , якими є позивач.

З огляду на викладене вище, суд погоджується з аргументами позивача та зазначає, що останній відноситься до категорій суб`єктів, що визначені Постановою №178 та відповідно до якого застосовується податок на додану вартість за нульовою ставкою за операції з постачання товарів для забезпечення транспорту органів, визначених такою постановою.

Отже, включення податку на додану вартість до ціни товару суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" та Податкового кодексу України.

Разом з тим, у пункті 3.1 вказаних договорів сторонами визначено ціну договору з урахуванням суми податку на додану вартість.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

08.08.2024, під час розгляду справи в суді, відповідач сплатив позивачу основний борг у сумі 3 906,67грн, про що свідчить платіжна інструкції №5180 (а.с.39 на звороті).

Як визначено п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з ним не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, суд закриває провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 3 906,67грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 статті 231 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, а саме - в частині вимог визнання недійсності пунктів договорів. Крім того, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 3906,67грн основного боргу за відсутністю предмету спору.

Розподіл судових витрат.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч.4 ст.231 ГПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У матеріалах справи наявна копія платіжної інструкції №1221 від 01.07.2024 про сплату позивачем судового збору в сумі 7 267,20грн (а.с. 23).

З огляду на те, що суд закрив провадження у справі в частині стягнення 3 906,67грн основного боргу за відсутністю предмета спору, судовий збір у розмірі 2 422,40грн (3 028,00грн (за вимогу майнового характеру) х 0,8 (коефіцієнт згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір") підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що судовий збір за вимоги немайнового характеру необхідно покласти на відповідача .

Керуючись п.2 ч.1 ст.231, ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3 906,67грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Визнати недійсним пункт 3.1. Договору про закупівлю за державні кошти №644 від 13.10.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за ставкою 20 відсотків, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП ОСОБА_1.

4. Визнати недійсним пункт 3.1. Договору про закупівлю за державні кошти №645 від 13.10.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за ставкою 20 відсотків, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП ОСОБА_1

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 4 844,80грн судового збору.

6. Повернути Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) з Державного бюджету 2 422,40грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №1221 від 01.07.2024, про що постановити ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.11.24

Суддя Шніт А.В.

Надіслати:

1 - позивачу через електронний кабінет

2 - відповідачу на електронну пошту: