ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"29" жовтня 2024 р. Справа№ 910/6998/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 29.10.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 (повне рішення складено та підписано 20.08.2024)

у справі №910/6998/24 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - відповідач, Залізниця) про зобов`язання останнього внести зміни до особового рахунку позивача № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 43 389,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення маршрутного поїзда.

Господарський суд міста Києва рішенням від 20.08.2024 відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що накопичувальна картка № 08030031 від 08.03.2023 підписана позивачем без будь-яких зауважень та заперечень, що, за висновком суду першої інстанції, свідчить про погодження із нарахованими відповідачем платежами за зберігання вантажів. При цьому доказів на підтвердження того, що Залізниця неправомірно списала з особового рахунку позивача 43 389,48 грн збору за зберігання вантажу позивачем суду не надано, як і не подано доказів повідомлення філії «Центр транспортної логістики» Залізниці про незгоду з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів у розмірі 43 389,48 грн з метою проведення перевірки.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), оскільки ним не було враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №915/5/23 та від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та не наведено підстав та мотивів неврахування правової позиції.

Як зазначає позивач, судом першої інстанції не досліджено фактичні обставини справи, зокрема, період за який Залізницею нараховано збір за зберігання, та за яких умов; не встановлено дійсні правовідносини між сторонами, що існують на підставі Договору та Додатків до нього, які мають переважну силу над умовами основного тексту Договору та інших правочинів; проігноровано факт замовлення на надання послуг, визначених Додатком 1-4 «Умови накопичення вагонів» до Договору.

Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що накопичувальна картка № 08030031 від 08.03.2023 підписана позивачем без будь-яких зауважень та заперечень свідчить про погодження із нарахованими відповідачем платежами за зберігання вантажів та відсутності дотримання досудового порядку, оскільки суперечить рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 у справі №2/2002, постанові Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973, якою внесено зміни до статті 130 Статуту залізниць України, роз`ясненню Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, оглядовому листу Вищого господарського суду України від 29.11.2007 №01-8/917 та висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18.06.2021 у справі №910/11949/20, від 09.04.2020 у справі №910/6762/19, від 04.03.2020 у справі №905/487/19, від 23.12.2019 у справі №910/1002/19, від 21.12.2019 у справі №910/1549/19, від 04.12.2019 у справі №910/3743/19, від 02.12.2019 у справі №910/3745/19, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18, від 11.04.2019 у справі №905/729/18 та інші.

Позивач з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №915/305/22, від 09.04.2024 у справі №915/5/23, вважає, що збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення маршрутного поїзда.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.08.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6998/24; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24.

Матеріали справи №910/6998/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 05.09.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.09.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 призначив до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.09.2024 задовольнив заяву позивача та призначити до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 з повідомленням (викликом) учасників справи; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 призначив на 22.10.2024 о 12 год. 15 хв.

Згідно письмового відзиву на апеляційну скаргу Залізниця заперечує проти апеляційної скарги позивача, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та обґрунтованим, оскільки Залізницею правомірно нараховано позивачу збір за зберігання вантажу у зв`язку із чим 08.03.2023 сформовано накопичувальну накладну №08030031, яку підписав позивач без зауважень та заперечень.

07.10.2024 позивачем сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, зареєстровану Північним апеляційним господарським судом 08.10.2024.

22.10.2024 у судовому засіданні суд апеляційної інстанції протокольно оголосив перерву до 29.10.2024.

Позивач 28.10.2024 сформував та подав до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.09.2024 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/6998/24 встановив строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та пояснень до 30.09.2024.

Відповідно до частини 2 статті 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, письмові пояснення позивача підлягають залишенню без розгляду.

29.10.2024 представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.10.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

В силу приписів частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2020 між позивачем (Замовник) та відповідачем (Перевізник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-001 (далі - Договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення договору від 06.03.2020 (а.с. 8).

01.03.2023 Залізницею оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 02.03.2023 (а.с. 9-24), предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1 Договору).

Надання послуг за цим Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами (пункт 1.4 Договору).

Відповідно до пункту 1.5 Договору Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6. Договору).

Згідно із підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 Договору Замовник зобов`язаний сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Підпунктом 2.1.7 пункту 2.1 Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний у строки, встановлені розділом 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дати надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а.

Згідно з підпунктом 2.2.4 пункту 2.2 Договору нарахування та списання коштів з особового рахунку Замовника здійснюється з моменту замовлення послуги, а в подальшому - другого числа кожного наступного місяця за місяцем замовлення послуги. Плата відображається Перевізником в інформаційному повідомленні та підтверджується зведеною відомістю.

Відповідно до підпункту 2.2.5 пункту 2.2 Договору Замовник має право вільно обирати потрібні йому послуги з переліку запропонованого Перевізником, у тому числі, з числа визначених Договором.

Згідно із підпунктом 2.3.2 пункту 2.3 Договору Перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатках до Договору та Збірнику тарифів.

Перевізник зобов`язаний відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для Замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти Замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в інформаційному повідомленні про укладення договору в порядку, визначеному в п. 1.9 Договору. Вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати Замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі (підпункти 2.3.3, 2.3.4 пункту 2.3 Договору).

Згідно із підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 Договору Перевізник зобов`язаний складати документи, передбачені пунктами 1.3, 1.4 та розділом 4 Договору, щодо нарахування сум платежів.

Визначення «первинні документи» наведено у пункті 1.3 Договору та означає, що це документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, за подання, забирання вагонів та маневрову роботу, інші.

Розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів з перевезення, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів (пункт 3.1 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору розрахунки за договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця».

У разі незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів, Замовник для проведення перевірки письмово повідомляє Перевізника на вказану в розділі 7 договору адресу філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» (пункт 4.8 Договору).

Згідно з пунктом 7.4 Договору у випадку задоволення грошових вимог (претензій) Замовника, Перевізник має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку Замовника в якості попередньої оплати в якості попередньої оплати. Належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів Замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання Замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку Замовника про зарахування коштів на нього.

Відповідно до пункту 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються власні інформаційні системи Перевізника.

Згідно із пунктом 9.4 Договору зміни (доповнення) до договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ з накладенням КЕП. Зміни до Договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Пунктом 1.10 Договору встановлено, що Договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 Договору.

Відповідно до пункту 12.1 Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору.

На виконання підпункту 2.3.3 пункту 2.3 Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для позивача відкрито особовий рахунок з наданням коду платника №2829531.

Згідно із пунктом 14 Договору невід`ємною частиною Договору є додатки, зокрема, Додаток 1-4 «Умови накопичення вагонів» та Додаток 1-5 «Умови продажу послуг з використання вагонів АТ «Укрзалізниця» із застосування ЕТС «ProZorro.Продажі» (а.с. 29-32).

Відповідно до пункту 14.1 Договору у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті Договору, такі умови Додатків мають переважну силу на умовами основного тексту Договору.

Згідно із пунктом 1 Додатку 1-5 до Договору сторони домовились, що умови цього Додатку до Договору застосовуються до правовідносин сторін з моменту визначення Замовника Переможцем електронних торгів (аукціону) за результатами участі в електронних торгах (аукціоні) відповідно до Регламенту ЕТС Укрзалізниці з урахуванням особливостей, визначених пунктом 9.2 цього Додатку до Договору. Умови цього Додатку до Договору мають пріоритет над умовами Договору. Інші умови Договору, не визначені цим Додатком до Договору, застосовуються в частині що не суперечить цьому Додатку.

Відповідно до пункту 2 Додатку 1-5 до Договору електронні торги (аукціон) - процес визначення переможця електронних торгів (аукціонів) щодо використання вагонів власності АТ «Укрзалізниця» (далі - власні вагони Перевізника) під час здійснення перевезень вантажів, який здійснюється із застосуванням ЕТС на електронних майданчиках на умовах та в порядку, встановлених Регламентом роботи електронної торгової системи ProZorro.Продажі щодо проведення електронних торгів щодо продажу послуг із використання власних вагонів Перевізника під час здійснення перевезень вантажів (далі - Регламент ЕТС Укрзалізниця).

03.03.2023 Залізницею проведено аукціон щодо продажу послуги використання 50 вагонів у складі маршрутного поїзда або маршрутна відправка 50 вагонів з однієї маршрутної станції навантаження, переможцем якого став позивач, що підтверджується Протоколом електронного аукціону №RCD001-UA-700 (а.с. 37).

Маршрутний поїзд згідно із пунктом 1.3 Договору - це вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення Замовником, який відповідає установленій Перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.

08.03.2023 позивачем відвантажено, а Залізницею прийняло до перевезення 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда №030801 зі станції Скібнево Південно-Західної залізниці на станцію Чорноморська (експ. для ОПЗ), з вантажем - зерно кукурудзи, що підтверджується залізничними накладними № 34284547 та № 34284554 (а.с. 33-36).

Станцією Скібнево Південно-Західної залізниці на підставі накопичувальної картки №08030031 від 08.03.2023 нараховано позивачу: плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу - 9 929,48 грн з ПДВ та збір за зберігання вантажів у вагонах - 43 389,48 грн з ПДВ, що підтверджується переліком №20230308 від 08.03.2023 (а.с. 39-42).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що на підставі накопичувальної картки №08030031 від 08.03.2023 станцією Скібнево Південно-Західної залізниці безпідставно нараховано та списано з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу у вагонах на коліях загального користування в сумі 43 389,48 грн, а тому позивач просить суд зобов`язати Залізницю внести зміни до особового рахунку позивача №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 43 389,48 грн.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із статтею 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України та частин 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі по тексту - Статут) визначено термін накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно із статтями 61, 62 Статуту тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.

Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.

Порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пунктом 46 Статуту встановлено, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до статті 71 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

За умовами Додатку 1-4 до Договору «Умови накопичення вагонів» на окреме замовлення Перевізник надає послугу Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власник вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів) (пункт 1 Додатку 1-4).

Станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення (пункт 2 Додатку 1-4).

На станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення (пункт 5 Додатку 1-4).

Початком накопичення є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику (пункт 6 Додатку 1-4).

Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів: на станції відправлення - приймання останнього вагону Перевізником (пункт 7 Додатку 1-4).

Час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23 (пункт 8 Додатку 1-4).

За послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує: плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (підпункт 9.1 пункту 9 Додатку 1-4); за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (підпункт 9.2 пункту 9 Додатку 1-4); за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та пункту 3.4 Договору. Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується (підпункт 9.3 пункту 9 Додатку 1-4).

Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги (пункт 10 Додатку 1-4).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажених операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікування подавання під вантажні або інші операції, з причин, які не залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, які не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).

Згідно із пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, у редакції від 28.11.2014, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087 (далі по тексту - Правила) збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до пункту 9 Правил за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Водночас оформлення/не оформлення окремої накладної на кожну групу вагонів з маршрутного потягу, або одного документа на весь маршрутний потяг ніяк не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 50 вагонів з вантажем.

Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) у цьому випадку відбувається в межах договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже, не може кваліфікуватись як «матеріальна відповідальність» та не має такого елементу, як вина відправника.

Згідно положень пунктів 8 та 9 Правил нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від Залізниці).

Пункт 9 Правил застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є «очікування оформлення документів». Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.

Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина відповідача.

Затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як порушення зобов`язань з боку позивача (замовника послуги), оскільки такі цілком відповідають умовам укладеного сторонами Договору, який передбачає надання послуги з накопичення вагонів, та Додатку № 1-4 до нього.

Таким чином, у період накопичення вагонів з вантажем з метою формування відповідачем маршрутного потягу у останнього не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність до позивача за зберігання вантажу на коліях загального користування на суму 43 389,48 грн, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов Додатку №1-4 до Договору з метою формування відповідачем маршрутного потягу і послуги з накопичення вагонів з вантажем сплачені позивачем у сумі 112 455,84 грн, що підтверджується відомостями №08030040, №08030042 та Переліком №20230308, проти чого Залізниця не заперечує.

Під час судового засідання 22.10.2024 у суді апеляційної інстанції представник Залізниці підтвердив, що нарахування збору за зберігання вантажу позивачу відбулось у період накопичення вагонів з вантажем для формування маршрутного потягу.

Верховний Суд у постановах від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та від 09.04.2024 у справі №915/5/23 виснував, що пункти 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від відповідача, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях відповідача з метою формування маршрутного потяга.

Відповідно до умов Додатку 1-4 до Договору «Умови організації накопичення вагонів» у період «накопичення» сплачується плата, встановлена у пункті 9.1. цього Додатку - за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При цьому Додаток №1-1 - це «Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами».

У період затримки вагонів з вини Замовника (саме затримки вагонів, а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування. При цьому обов`язковим елементом, встановленим для застосування пункту 9.2. Додатку № 1-4 до Договору, є «затримка з вини Замовника», зазначеного Залізницею не доведено.

Пункт 9 Додатку 1-4 до Договору не ототожнює, а розділяє поняття «накопичення рухомого складу» (підпункт 9.1 пункту 9) та «затримку вагонів Перевізника» (підпункт 9.2 пункту 9).

Таким чином, Залізниця неправомірно списала з рахунку позивача збір за зберігання вантажу відповідно до пункту 9 Правил при накопиченні вагонів з вантажем для формування відповідачем маршрутного потягу у сумі 43 389,48 грн з ПДВ на підставі накопичувальної картки №08030031 від 08.03.2023.

Згідно із частиною 3 статті 13 ГПК України та частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи Залізниці про те, що нею правомірно нараховано позивачу збір за зберігання вантажу у зв`язку із чим 08.03.2023 сформовано накопичувальну накладну №08030031, яку підписав позивач без зауважень та заперечень судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки згідно з підпунктом 2.1.7 пункту 2.1 Договору Замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дати надання послуг, зокрема, накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92.

Висновок суду першої інстанції, який погодився із доводами Залізниці, про те, що позивач не звертався до філії «Центр транспортної логістики» Залізниці про незгоду з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів у розмірі 43 389,48 грн з метою проведення перевірки у відповідності до пункту 4.8 Договору є помилковим та таким, що суперечить положенням статті 130 Статуту, яка передбачає право, а не обов`язок пред`явлення претензії до Залізниці. Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2002 №15-рп/2002 у справі №2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), на яке посилається позивач, дійшов висновку про те, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Верховний Суд у постановах від 10.11.2022 у справі №910/7511/20, від 26.10.2022 у справі №912/2620/21 та від 25.10.2022 у справі №910/6923/20 наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Підписання позивачем напопичувальної картки не може позбавити його права на судовий захист при наявності порушеного права та не свідчить про суперечливу поведінку останнього.

Посилання Залізниці на те, що справи №915/305/22, №915/5/23 не є подібними із даною справи, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постановах від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц виснував, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів Отже, висновок щодо застосування норми права здійснений Верховним Судом - це висновок сформульований Верховним Судом (Верховним Судом України) внаслідок казуального тлумачення норми права при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду (Верховного Суду України), прийнятої за наслідками такого розгляду, який обов`язковий для суду та інших суб`єктів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На переконання суду апеляційної інстанції вказані справи є подібними із даною справою, оскільки Верховним Судом зроблено правовий висновок стосовно не нарахування збору за зберігання вантажів у вагонах Залізницею на коліях загального користування при накопиченні вагонів з вантажем з метою формування залізницею маршрутного потягу.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам учасників справи із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 підлягає скасуванню.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 підлягає задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до вимог частини 14 статті 129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6998/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815) внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, 3-ий поверх, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41564379) №2829531 шляхом відображення (збільшення) на ньому грошової суми 43 389,48 грн (сорок три тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень 48 копійок).

4. Стягнути з Акціонерне товариство «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, 3-ий поверх, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41564379) 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.

5. Стягнути з Акціонерне товариство «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, 3-ий поверх, м. Київ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41564379) 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/6998/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 30.10.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова