ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"04" листопада 2024 р. Справа № 916/4815/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу (вх. №4939/24 від 29.10.2024), пред`явлену до боржника фізичної особи-підприємця Зінько Олега Феліксовича,

ВСТАНОВИВ:

Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради звернулось до господарського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Зінько Олега Феліксовича заборгованості за договором на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності № ТС-1115/18 від 06.09.2018 у розмірі 101 183,00 грн.

Заявником на підтвердження правомірності заявлених вимог було надано суду, зокрема, заяву боржника від 21.08.2024, подану до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про укладення договору; довіреність №1 від 21.07.2018 на представництво інтересів боржника у Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради; копію договору № ТС-1115/18 від 06.09.2018 з додатками (фотофіксація місця прив`язки та розрахунок плати); повідомлення від 26.09.2024 про одностороннє розірвання договору; розрахунок боргу, згідно якого сума боргу за 2021-2024 роки становить 101 183,00 грн. Слід зазначити, що договір від імені боржника також був підписаний представником за довіреністю.

Розглянувши заяву Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Зінько Олега Феліксовича заборгованості у розмірі 101 183,00 грн, господарський суд дійшов наступного висновку.

Приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України врегульовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу слідує, що Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради заявлено до стягнення заборгованість за договором № ТС-1115/18 від 06.09.2018, яка виникла у 2021-2024 роках. Слід зазначити, що додатком №2 до договору № ТС-1115/18 від 06.09.2018 визначено, що розмір плати за тимчасове користування місцем за 1 місяць становить 4512,96 грн, тобто розмір річної плати має становити 54 155,52 грн.

Проте, з наданого заявником розрахунку заборгованості слідує, що Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у 2021 році нараховано боржнику плату у розмірі 50 617,08 грн, у 2022 році 50 599,84 грн, у 2023 році 121 419,60 грн, у 2024 році 91 064,70 грн. При цьому, за вказаний період боржником було сплачено грошові кошти у розмірі 210 201,72 грн, на початок 01.01.2021 у боржника була наявна переплата у розмірі 2316,50 грн.

Таким чином, нарахована Управлінням плата за тимчасове користування місцем у 2023 році перебільшує визначену договором № ТС-1115/18 від 06.09.2018 плату більше, ніж у 2 рази, плата за 2024 рік також перебільшує визначену договором плату майже у 2 рази. При цьому, додаткова угода про внесення змін до договору № ТС-1115/18 від 06.09.2018 в частині визначення місячної плати за користування місцем для розташування елементів вуличної торгівлі суду надана не була.

З викладених обставин, господарський суд доходить висновку, що з поданої заяви не вбачається порушення права грошової вимоги за договором № ТС-1115/18 від 06.09.2018 у розмірі 101 183,00 грн, що, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на заявника відповідно до приписів ст. 151 ГПК України у зв`язку з відмовою у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 151- 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Зінько Олега Феліксовича заборгованості за договором на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності № ТС-1115/18 від 06.09.2018 у розмірі 101 183,00 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя С.П. Желєзна