ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2024 р. Справа№ 910/19793/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19793/23 (суддя Зеленіна Н.І.) за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 49 573,32 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 49 573,32 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19793/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем доказів, на підставі яких суд міг би встановити дійсний розмір оціненої та завданої в результаті ДТП шкоди майну, яке застраховане у позивача, та чинність договору страхування №18ип9а на момент спірної ДТП.

Не погодившись з прийнятим позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й позовна заява.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому виклав заперечення проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

31.07.2019 між ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" та ТОВ "Львівбудмакс-Інвест" було укладено договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців №18ип9а, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користування, розпорядженням застрахованим майном, перелік якого визначений у додатку №1 до договору.

Згідно Додаткової угоди № 2 до вказаного договору від 26.07.2021 строк закінчення дії договору - 04.08.2022.

17.12.2022 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки Renault, днз НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої було пошкоджено застраховане майно - вантажна рамка на місці вивантаження.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2023 у справі №496/260/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" на підставі страхового акту №ARX3566160 від 21.02.2023 та розрахунку до страхового акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 49 573,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням №952997 від 22.02.2023.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Renault, днз НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "Перша" згідно полісу №208971106.

Позивач звернувся до страховика винної особи - ПрАТ "СК "Перша" з даним позовом.

Колегія суддів вважає вказані вимоги необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що підставою для виконання страховиком обов`язку з виплати страхового відшкодування потерпілій особі є наявність чинного договору (укладеного між страховиком та страхувальником).

Так, пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно з наявністю такого договору пов`язана можливість в подальшому після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, звертатися з вимогою до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У даному випадку, спірна ДТП трапилася 17.12.2022, тоді як згідно Додаткової угоди № 2 до вказаного договору від 26.07.2021 строк закінчення дії договору встановлено до 04.08.2022.

Станом на момент прийняття оскаржуваного наразі судового рішення, в матеріалах цієї справи були відсутні докази, які б підтверджували обставини чинності вказаного договору добровільного страхування на дату ДТП (17.12.2022).

При цьому, скаржник не зазначаючи про подання додаткового доказу та не обґрунтовуючи жодним чином причин неможливості його подання до суду першої інстанції, долучив додаткову угоду №4 від 21.07.2022 до апеляційної скарги.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Позивачем не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаного доказу.

При цьому, колегією суддів враховується, що у відзиві на позовну заяву відповідач наводив доводи щодо спливу строку договору добровільного страхування.

Позивач, в свою чергу, подав відповідь на відзив, до якої долучив Додаткову угоду № 2 до вказаного договору від 26.07.2021 (згідно якої термін його дії до 04.08.2022).

Про неможливість подання додаткової угоди №4, доданої тільки при здійсненні апеляційного провадження, позивач в суді першої інстанції не вказував.

Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вже вказувалося, апелянт, долучаючи додаткову угоду №4 до апеляційної скарги не вказав про наведене та не зазначив жодним причин неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає вказаний додатковий доказ та переглядає справу без його врахування.

Таким чином, як вже було вказано, станом на момент прийняття оскаржуваного наразі судового рішення, в матеріалах цієї справи були відсутні докази, які б підтверджували обставини чинності вказаного договору добровільного страхування на дату ДТП (17.12.2022).

Наведе свідчить, що суд на підставі наданих стороною доказів, дійшов вірних висновків про те, що на момент ДТП майнові інтереси страхувальника не були застраховані, а тому відповідно позивач виплатив страхове відшкодування без належних підстав.

Безпідставна виплата страхового відшкодування, в свою чергу, не надає страховику права на звернення з вимогою до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню.

Враховуючи визначену колегією суддів підставу відмові у позові, судом не здійснюється оцінка на предмет належності, поданих позивачем на підтвердження обставин розміру завданої шкоди, доказів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню, та відповідно апеляційна скарга - задоволенню.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19793/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 28.10.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук