ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м.Дніпро Справа № 904/974/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Верхогляд Т.А. (доповідач)

судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради та Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 (суддя Колісник І.І.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни, м. Дніпро

про стягнення 317 915,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни 317915,23 грн., з яких: 206278,69 грн. - основний борг, 8560,45 грн. - 3% річних, 71443,66 грн. - інфляційні втрати, 22082,17 грн. - пеня, 9550,26 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 248 від 07.07.2015 року в частині оплати наданих послуг теплопостачання за період з листопада 2021 року по березень 2023 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради основний борг у сумі 206 278,69 грн., 3% річних у сумі 8560,45 грн., інфляційні втрати в сумі 45172,12 грн., пеню в сумі 2821,97 грн., штраф у сумі 9550,26 грн., судовий збір у сумі 3268,60 грн.

В решті позову - відмовлено.

Справа розглядалась у спрощеному провадженні, без виклику сторін.

Рішення мотивовано тим, що поставка відповідачу у період з листопада 2021 року по березень 2023 року теплової енергії на суму 275191,10 грн. підтверджується належними і допустимими доказами; строк оплати є таким, що настав; докази повної оплати відповідачем спожитої теплової енергії в матеріалах справи відсутні. Отже, позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 206 278,69 грн. є законними й обґрунтованими.

Частково відмовляючи в позові, суд послався на невірний розрахунок позивачем сум інфляційних втрат та пені.

Не погодившись з рішенням суду, Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (позивач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 19 260,20 грн. та змінити судове рішення у цій частині, задовольнивши відповідні позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що:

- підписання сторонами договору, що передбачає штрафну санкцію у вигляді пені в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу (п. 9.4.4 договору) повністю відповідає нормам чинного законодавства України;

- договір у повній мірі відповідає приписам як загальних, так і спеціальних нормативно-правових актів, що регулюють відносини суб`єктів підприємницької діяльності у сфері житлово-комунальних послуг, оскільки він передбачає застосування фінансової санкції у вигляді пені в розмірі, що передбачено Законом України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", тому судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для справи - щодо природи правовідносин з постачання теплової енергії, та неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню - Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", або незастосування закону, який підлягав застосуванню - Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Верхогляд Т.А., суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2024 року апеляційну скаргу позивача залишено без руху, надано скаржнику час для усунення недоліку скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року, у зв`язку з усуненням недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Також з апеляційною скаргою на рішення суду звернулась ФОП Філатова І.В. (відповідач), в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпровської міської ради у задоволенні позовних вимог до Фізичної особи- підприємця Філатової Ірини Василівни про стягнення 317 915,23 грн. відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована наступним:

- скаржник не погоджується із розміром нарахованої позивачем заборгованості, оскільки вважає, що обсяг спожитої теплової енергії за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького 82, прим. 35, зазначений позивачем в рахунках та в актах прийому - передачі послуг, вочевидь завищений та такий, що не може відповідати дійсному споживанню;

- індивідуальний обсяг спожитої теплової енергії є динамічною величиною та залежить від температурних показників, зокрема від температури внутрішнього повітря об`єкту та середньої температури зовнішнього повітря за опалювальний період, тому повинна розраховуватися з урахування середньої температури повітря;

- за розрахунками скаржника, враховуючи дані КП "Теплоренерго" щодо температури в м. Дніпрі, вартість теплової енергії у 2021/2022 році склала 179 780,30 грн., що на 77 425,17 грн. перевищує орієнтований розмір вартості теплової енергії за цей період;

- скаржник вважає, що з даних, наданих КП "Теплоенерго" ДМР вбачається неправомірне завищення індивідуального обсягу спожитої теплової енергії в рахунках та актах прийому - передачі послуг ( зокрема, в березні 2022 року середньомісячна температура по м. Дніпро склала +11,4°С. Разом з тим, згідно рахунку №090248 від 31.03.2022 року ФОП Філатова І.В, спожила в березні 2022 року - 5,5364 Гкал, вартістю 38 072,60 грн., в той час як в грудні 2021 року при середньомісячній температурі по м. Дніпро -0,9 °С, вона спожила 4,18271 Гкал, вартістю 33 626,40 грн.) ;

- на переконання скаржника судом достеменно не встановлено, чи правильно була нарахована заборгованість з оплати послуг теплопостачання та чи відповідає обсяг спожитої теплової енергії, зазначений позивачем в рахунках на оплату та актах прийому-передачі, дійсним обсягам споживання, що вказує на порушення вимоги процесуального законодавства щодо всебічності, повноти, об`єктивності дослідження доказів у справі та обґрунтованості судового рішення (ст.ст. 86, 236 ГПК України).

Одночасно, у скарзі апелянт просить здійснювати апеляційний розгляд за участі сторін у справі та бажає приймати участь у судовому засіданні для надання додаткових пояснень та аргументів, оскільки заявлені позовні вимоги є надмірним тягарем для відповідача.

Щодо поданого клопотання відповідача колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї статті Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до ч.ч.5, 6 ст.252 Кодексу суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У даному випадку предметом позову є стягнення 317 915,22 грн., що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000,00 грн. - станом на 2024 рік), характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення, викладені в письмовій формі.

Клопотання відповідача не містить достатніх доводів в обґрунтування розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

У цьому зв`язку апеляційний суд не вбачає правових підстав для розгляду даної справи з викликом сторін, тому у задоволенні клопотання ФОП Філатової І.В. про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін суд відмовляє.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Верхогляд Т.А., суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2024 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, надано час для усунення недоліку скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача вважає безпідставними посилання останнього на те, що обсяг теплової енергії для потреб визначається розрахунковим способом з використанням "Норм та вказівок" та є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення договору не взмозі передбачити, оскільки позивач не має права обліковувати кількість спожитої послуги розрахунково за наявності показань будинкового лічильника. Відповідно до п. 6.1., 6.2. договору № 248, який підписано відповідачем, облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності на підставі показників комерційних приладів обліку.

Позивач зазначає, що у разі відсутності у споживача комерційних приладів обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії розраховується у відповідності до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Між тим, у даному випадку, облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за показниками комерційного приладу обліку, встановленого за адресою: пр. Карла Маркса, буд.82. При цьому відповідно до п.3.3. договору, фактично отриманий обсяг теплової енергії фіксується в двосторонніх актах, на підставі яких виконуються нарахування.

Позивач посилається на те, що з долученої до позовної заяви довідки від 01.11.2023 року вбачається загальне споживання в Гкал згідно приладу обліку відповідача, яке підтверджується актами споживання теплової енергії, наведеними у цьому відзиві. Крім того, відповідно до п. 6.6 договору, підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача у частині фактично отриманої кількості теплової енергії.

Оскільки претензій з боку відповідача на адресу КП "Теплоенерго" не надходило, акти приймання - передачі теплової енергії, а також, обсяги поставленої теплової енергії вважаються погодженими.

Відповідачем не доведено, невірність показання приладів обліку за спірні періоди та хибність розрахунків наданих позивачем.

Щодо розподілу показань комерційного приладу обліку та обсягів наданих послуг, позивач вказує, що відповідно до п.10. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії, є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. Площа нежитлового приміщення, належного відповідачу, становить 153,50 м2 (відповідно до відомостей, наданих при укладенні договору про постачання теплової енергії). Відомості про кількість спожитої теплової енергії у розрахунковому періоді зафіксовані у зазначених вище актах споживання теплової енергії щодо будинку (м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького), та у довідці про розподіл фактично спожитої теплової енергії по приладу обліку встановленого на ж/б по просп. Дмитра Яворницького, буд. 82, прим. 35 ФОП Філатова І.В., щодо конкретно приміщення відповідача.

Тому, загальна площа опалювальних приміщень, теплопостачання яких обліковуються тим самим приладом обліку, є: 3738,38 м2 + 153,50 м2 (нежитлове приміщення відповідача) + 907,84 (нежитлові приміщення інших споживачів) = 4799,72 м2, а частка спожитого тепла відповідача становить: 153,50 м2 * 100% / 4799,72 м2 = 0,031981%.

Вважає, що відповідачем не спростовані вказані нарахування. Разом з тим позивачем для здійснення перевірки нарахувань надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку ( покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді тощо). При цьому заперечень щодо відомостей, викладених у вказаних документах, від відповідача не надходило.

Таким чином, позивач вважає, що матеріалами справи підтверджено прострочення в оплаті основної суми заборгованості за договором №248 від 07.07.2015 року у розмірі 206 278,69 грн.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не надала.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (теплопостачальним підприємством) та Фізичною особою-підприємцем Філатовою Іриною Василівною (споживачем) укладено договір № 248 від 07.07.2015 року про постачання теплової енергії, відповідно до п. 2.1 якого теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених додатком № 1 договору для задоволення наступних потреб:

опалення - в опалювальний період (172 доби);

вентиляції - в опалювальний період (172 доби);

гарячого водопостачання - протягом опалювального періоду (172 доби);

технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача.

Відповідно до п. 3.3 договору фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період за формою, визначеною сторонами в додатку № 3 до договору (а.с. 24).

Початок і кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування (п. 3.5 договору).

За умовами п. 4.2 договору споживач теплової енергії зобов`язується, зокрема:

- до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та, розглянувши останній, не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати та направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу теплопостачального підприємства. В разі незгоди із зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії, споживач зобов`язаний надати на адресу теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії, або з відповідним актом, про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) в письмовому вигляді протягом 5 календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (пп. 4.2.2 договору);

- виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені умовами цього договору (пп. 4.2.4 договору);

- письмово сповіщати теплопостачальне підприємство про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів, користувачів приміщень та теплових мереж споживача, а також про зміну всіх показників, які впливають на кількість теплоспоживання та суму нарахування за договором, визначених додатком № 1, не пізніше 5 робочих днів з моменту настання зазначених подій (пп. 4.2.6 договору);

- здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду (пп.4.2.18 договору).

За змістом пункту 5.2 договору теплопостачальне підприємство зобов`язане, зокрема:

- при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача про це письмово (лист, повідомлення у рахунку на оплату за теплову енергію) або в засобах масової інформації (пп. 5.2.3 договору);

- здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду (пп. 5.2.7 договору).

Відповідно до п.6.2 договору облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: пр. К. Маркса, 82.

Наразі дана адреса - пр.Дмитра Яворницького, 82.

Пунктом 6.7 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатом якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (у 2-х примірниках) за формою, визначеною сторонами в додатку № 3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період або його відсутність у порядку пп. 4.2.2, п. 6.10 договору, є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії.

Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80% від вартості теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою додатком № 1 до цього договору, за власним платіжним дорученням із зазначенням періоду, за який він сплачується (п. 6.8 договору).

Згідно з п. 6.9 договору споживач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Сторони, підписавши цей договір, домовилися, що факт отримання споживачем акта приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 календарних діб з моменту отримання, підписаного споживачем акта здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним з боку споживача (п. 6.10 договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, затверджені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) постановою від 30.04.2015 року за № 1372.

Відповідно до п. 7.2 договору тариф, з урахуванням вимог статті 20 Закону України "Про теплопостачання", становить: теплова енергія для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) - 1730,63 грн/Гкал (з ПДВ). Про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку, визначеному пп. 5.1.7, 5.2.3 договору.

У п.п. 9.4.4 п. 9.4 договору зазначено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу за весь період неналежного виконання зобов`язання споживачем.

За змістом п.п. 9.4.5 п. 9.4 договору споживач також несе відповідальність за відмову від виконання зобов`язання, визначеного пунктом 4.2.18 договору, у вигляді штрафу 5% від наявної заборгованості.

Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 07.04.2017 року, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 11.1 договору).

Згідно з п. 11.2 договору у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за один місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів, визначених у п. 11.1 договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій цього договору необмежена.

За умовами п.11.3 договору він припиняє свою дію у випадках:

зміни власника, орендаря - на підставі наданих споживачем документів про звільнення приміщення (договір купівлі-продажу приміщення, акт прийому-передачі про звільнення приміщення та ін.);

відключення від централізованого теплопостачання (при виконанні робіт з відокремлення відповідно до чинного в Україні законодавства);

взаємної згоди про його припинення.

У додатку № 1 до договору "Розрахунок обсягів та вартості теплової енергії" визначено орієнтовну вартість теплової енергії на рік у сумі 36775,90 грн (а.с. 23).

Відповідно до додатку № 2 до договору адреса об`єкта споживача: пр. К. Маркса, 82 (а.с. 24).

Вказаний об`єкт - нежиле приміщення (офіс), загальною площею 153,5 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. К. Маркса (нова назва - пр. Д. Яворницького), буд. 82, прим. 35, належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ № 087441 від 21.09.2007року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (а.с. 28).

Матеріали справи не містять доказів наявності письмових заяв сторін про припинення або зміну умов договору, в тому числі у зв`язку з відчуженням/звільненням споживачем об`єкта, на який здійснюється постачання теплової енергії. Отже, договір є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивач у період з листопада 2021 року по березень 2023 року поставив відповідачці теплову енергію на загальну суму 275191,10 грн.

На підтвердження зазначеного факту позивачем суду надані наступні документи:

1) підписані позивачем в односторонньому порядку акти прийому-передачі теплової енергії:

№ 090248 від 30.11.2021 за листопад 2021 року на суму 20841,84 грн;

№ 090248 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 23626,40 грн;

№ 090248 від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 53853,72 грн;

№ 090248 від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 33385,74 грн;

№ 090248 від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 38072,60 грн;

№ 090248 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 16993,97 грн;

№ 090248 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 22772,32 грн;

№ 090248 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 26058,11 грн;

№ 090248 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 27519,64 грн;

№ 090248 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 12066,76 грн (а.с. 42 - 46);

2) рахунки на відповідні суми (а.с. 37 - 41).

Визначені в указаних актах прийому-передачі теплової енергії обсяги спожитої відповідачем теплової енергії, що підлягають оплаті, відповідають обсягам, зазначеним у підписаних представником споживача в актах споживання теплової енергії (а.с. 47 - 52).

Акти та рахунки за період з листопада 2021 року по березень 2023 року направлялися відповідачу поштовими відправленнями з описами вкладення у цінні листи, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами про надання послуг поштового зв`язку (поштові накладні, описи вкладень, реєстри згрупованих поштових відправлень) (а.с. 52 - 56).

Також кожного місяця вказані акти та рахунки, сформовані в програмному комплексі HAS відділу збуту теплової енергії Служби реалізації та збору платежів КП "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, направлялися з поштової скриньки абонентського відділу позивача через застосунок-органайзер Microsoft Outlook на електронні адреси відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками електронних листів від 18.12.2021, 12.01.2022, 10.02.2022, 07.03.2022, 12.04.2022, 09.12.2022, 06.01.2023, 08.02.2023, 07.03.2023, 04.04.2023 (а.с. 30 - 35).

Згідно із заявою від 07.04.2021 року, поданою на ім`я заступника директора КП "Теплоенерго", відповідачка просила надсилати рахунки за використану теплову енергію на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язалася забирати їх оригінали й гарантувала оплату за спожиту теплову енергію (а.с. 35).

ФОП Філатова І.В. підписаних нею актів прийому-передачі теплової енергії на адресу теплопостачального підприємства не повернула та обґрунтованих заперечень відмови від їх підписання не надала. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Відтак, з урахуванням умов договору та фактичних обставин справи, акти прийому-передачі теплової енергії у період з листопада 2021 року по березень 2023 року вважаються погодженими відповідачем, що є підставою для проведення розрахунків за зазначені в них обсяги теплової енергії.

Відповідачка свої зобов`язання з оплати теплової енергії, отриманої у період з листопада 2021 року по березень 2023 року виконала частково, в сумі 68 912,41 грн., що підтверджується випискою про рух коштів за розрахунками між КП "Теплоенерго" та ФОП Філатовою Іриною Василівною: 11.01.2022 року сплачено 5 568,37 грн. з посиланням на особовий рахунок № НОМЕР_1 за договором; 21.12.2022 року сплачено 16 993,97 грн. за рахунком від 30.11.2022 року; 17.01.2023 року сплачено 12 772,32 грн. за рахунком від 31.12.2022 року; 23.02.2023року сплачено 16 058,11 грн. за рахунком від 31.01.2023 року; 24.03.2023 року сплачено 17 519,64 грн. за рахунком від 28.02.2023 року (а.с. 60).

За таких обставин заборгованість ФОП Філатової І.В. перед позивачем за поставлену ним у спірний період теплову енергію становить 206 278,69 грн. (275 191,10 - 68 912,41).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою договірних зобов`язань позивачем на адресу останньої була направлена досудова вимога про сплату боргу в сумі 206278,69 грн. з двома примірниками акта звіряння взаємних розрахунків за період з 23.10.2021 року по 31.10.2023 року (а.с. 56 - 59).

Відповідач підписаного зі своєї сторони акта звіряння взаємних розрахунків не повернула, наявної суми боргу не погасила.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язання з оплати основного боргу, позивачем нараховані 8 560,45 грн. 3% річних, 71 443,66 грн. інфляційних втрат, 22 082,17 грн. пені, 9 550,26 грн. штрафу.

Неоплата вказаних вище сум стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо досліджуваної справи, то, як правильно встановлено місцевим господарським судом, поставка відповідачу у період з листопада 2021 року по березень 2023 року теплової енергії на суму 275 191,10 грн. підтверджується належними й допустимими доказами, зокрема актами приймання-передачі послуг.

При цьому акти та рахунки до них були надіслані відповідачу, що також підтверджується матеріалами справи.

Вказані вище акти приймання передачі підписані лише зі сторони виконавця (позивача) та, відповідно, не містять підписів зі сторони замовника.

У цьому зв`язку суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.08.2023 року у cправі №910/14570/21, згідно з якою факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).

Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас, неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

У даному випадку, будь-яких доказів звернення відповідачки до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, надання послуги неналежної якості або заперечень щодо розрахунків наведених позивачем матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач частково оплатила надані позивачем послуги.

Разом з тим, відповідно до п.6.9 договору та з урахуванням вимог ст.ст. 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строків відповідачка повинна була здійснити оплату спожитої теплової енергії за спірними актами у такі строки:

- за актом від 30.11.2021 року за листопад 2021 року на суму 20 841,84 грн. - не пізніше 20.12.2021 року;

- за актом від 31.12.2021 року за грудень 2021 року на суму 23 626,40 грн. - не пізніше 20.01.2022 року;

- за актом від 31.01.2022 року за січень 2022 року на суму 53 853,72 грн. - не пізніше 21.02.2022 року;

- за актом від 28.02.2022 року за лютий 2022 року на суму 33 385,74 грн. - не пізніше 21.03.2022 року;

- за актом від 31.03.2022 року за березень 2022 року на суму 38 072,60 грн. - не пізніше 20.04.2022 року;

- за актом від 30.11.2022 року за листопад 2022 року на суму 16 993,97 грн. - не пізніше 20.12.2022 року;

- за актом від 31.12.2022 року за грудень 2022 року на суму 22 772,32 грн. - не пізніше 20.01.2023 року;

- за актом від 31.01.2023 року за січень 2023 року на суму 26 058,11 грн. - не пізніше 20.02.2023 року;

- за актом від 28.02.2023 року за лютий 2023 року на суму 27 519,64 грн. - - не пізніше 20.03.2023 року;

- за актом від 31.03.2023 року за березень 2023 року на суму 12 066,76 грн.

-не пізніше 20.04.2023 року.

Отже, строк оплати є таким, що настав.

Докази повної оплати ФОП Філатовою І.В. спожитої теплової енергії в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи невиконання відповідачкою зобов`язання за договором №248 від 07.07.2015 року в частині повної оплати поставленої за цим договором теплової енергії у спірний період, та не надання нею доказів, які б спростовували дане порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про те, що позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 206 278,69 грн. є законними і обґрунтованими та правомірно їх задоволено.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 8 560,45 грн. та інфляційних втрат.

Одночасно апеляційний суд погоджується з перерахунком судом першої інстанції розміру інфляційних втрат, заявлених позивачем, з огляду на виявлену арифметичну помилку у розрахунках цих сум останнім, у зв`язку з чим з відповідача, з урахуванням наведеного у рішенні мотивування, підлягають стягненню інфляційні втрати у загальній сумі 45 172,12 грн.

Також, за приписами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У даному випадку, враховуючи порушення відповідачем зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення пеню у сумі 22 082,17грн. за період 21.04.2023 року - 21.10.2023 року та штраф у сумі 9 559,26 грн. за загальний період 21.12.2021 року по 21.04.2023 року.

У цьому зв`язку місцевий господарський суд вважав обґрунтованим розрахунок сум штрафу та задовольнив позов у цій частині у повному обсязі.

Також, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені, господарський суд виходив з того, що позивачем здійснений невірний розрахунок, оскільки розмір пені обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", між тим у даному випадку, її розмір перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у визначений позивачем період і встановив, що пеня за спірний період фактично становить 2 821,97 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Так, ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями Господарського кодексу України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №904/4156/18 встановлено, що з аналізу положень ст. 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", частиною другою статті 36 Закону України "Про телекомунікації".

За змістом наведених положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

У даному випадку, згідно з п.п. 9.4.4 п. 9.4 договору за порушення споживачем грошового зобов`язання, він сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу за весь період неналежного виконання зобов`язання споживачем.

Як зазначено вище, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у сумі 22 082,17 грн. за період 21.04.2023 року - 21.10.2023 року.

Позивач, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду, у тому числі, посилається на Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", який встановлює відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Зміст укладеного між сторонами договору свідчить про те, що позивач є виконавцем послуги з постачання теплової енергії, а відповідачка є споживачем зазначеної послуги. Вказані послуги у розумінні чинного законодавства України є комунальними послугами.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", на який в оскаржуваному рішенні послався суд першої інстанції, розмір пені сторони мають встановити у договорі, втім, визначений граничний розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, вказаними нормативно-правовими актами визначений різний граничний розмір стягуваної пені.

Колегія суддів зазначає, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" прийнятий 22.11.1996 року №543/96-ВР та є загальним щодо питання відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Разом з тим, Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" прийнятий 20.05.1999 року №686-ХІV та є спеціальним актом (законом), що регулює питання відповідальності спеціальних суб`єктів (суб`єктів підприємницької діяльності) за порушення певного зобов`язання (за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій).

Відтак, саме у спірних правовідносинах застосуванню підлягає спеціальний закон - Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Таким чином, місцевий господарський суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, яке полягало у застосуванні закону, що не підлягає застосуванню та незастосуванні ним закону, який підлягав застосуванню, що, у свою чергу, призвело до визначення судом неправильної суми пені ( у сумі 2 821,97грн).

З огляду на викладене, відповідні доводи позивача, покладені в обгрунтування апеляційної скарги, частково знайшли своє підтвердження.

Одночасно колегія суддів враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" №211 від 11.03.2020 року на території України був встановлений карантин з 12.03.2020 року.

Згідно з п.п. 4 п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-ІХ від 17.03.2020 року на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №651 від 27.06.2023 року з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на положення п.п. 4 п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги тривала до 30.07.2023 року.

Як зазначено вище, у силу приписів Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надана позивачем відповідачу за спірним договором послуга є комунальною послугою.

Таким чином, дія п.п. 4 п. 3 розд. ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" в частині правовідносин, що виникли на підставі договору сторін, розповсюджується на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача пені у сумі 10 015,61 грн. за період з 31.07.2023 року - 21.10.2023 року.

Крім того, вказані вище обставини щодо введення на території України карантину, що діяв з 12.03.2020 року по червень 2023 року, свідчить про неправомірність нарахування позивачем штрафу за період 21.12.2021 року по 21.04.2023 року, тому у стягненні з відповідача на користь позивача штрафу слід відмовити.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного застосування ним норм матеріального права та помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог із стягнення сум штрафу.

При цьому доводи ФОП Філатової І.В. про вочевидь завищений обсяг наданих послуг, зазначений позивачем у рахунках та в актах прийому- передачі послуг, без підтвердження цих доводів належними доказами, є припущеннями скаржника.

Слід враховувати, що відсутність претензій з боку відповідачки на адресу КП "Теплоенерго", свідчать про погодження ФОП Філатовою І.В. актів приймання - передачі теплової енергії та зазначених у них даних, обсягів поставленої теплової енергії тощо.

Доводи скарги відповідача про не встановлення судом правильності нарахування заборгованості з оплати послуг теплопостачання та відповідності обсягу спожитої теплової енергії, зазначеної позивачем в рахунках на оплату та актах прийому-передачі, дійсним обсягам споживання, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Крім того, стосовно наведених ФОП Філатовою І.В. в апеляційній скарзі власних контррозрахунків розміру заборгованості колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, у розумінні положень вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам та доказам сторін, які не заявлялися та не подавалися до суду першої інстанції і не розглядалися цим судом.

З моменту відкриття провадження у справі відповідач не надавав суду першої інстанції будь-яких письмових документів та доказів, в тому числі відзив на позовну заяву, не обґрунтував поважність причин або об`єктивних обставин, які б перешкоджали та унеможливлювали вчасно подати до суду відзив на позовну заяву.

При цьому ухвала про відкриття провадження у справі від 11.03.2024 року була направлена на належну поштову адресу відповідачки, між тим, повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінчення терміну зберігання". Разом з тим, вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет представника відповідачки. Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення ФОП Філатової І.В. про розгляд справи.

Одночасно враховуючи, що розрахунки, наведені в апеляційній скарзі відповідачки, не були предметом дослідження при розгляді справи у суді першої інстанції, обставини щодо неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції останньою не наведені, тому відповідні доводи та докази не можуть бути враховані апеляційним судом під час апеляційного перегляду справи.

Доводи скаржника про те, що обсяг спожитої теплової енергії є динамічною величиною та залежить від температурних показників, яка повинна розраховуватися з урахування середньої температури повітря та про визначення позивачем обсягу спожитої теплової енергії без врахування таких температур є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні нею норм права та умов договору.

Як слушно зазначено позивачем, відповідно до п. 6.1., 6.2. договору № 248, облік спожитої теплової енергії здійснюється на підставі показників комерційного приладу обліку, встановленого за адресою: пр. Карла Маркса, буд.82. При цьому відповідачем не доведено невірність показань приладів обліку за спірні періоди та хибність наданих позивачем розрахунків.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даній справі нез"ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невірне застосування ним норм матеріального права і порушення норм процесуального права призвело до ухвалення помилкового рішення.

Викладене свідчить про наявність підстав для часткового скасування судового рішення та часткового задоволення обох апеляційних скарг.

З огляду на часткове задоволення апеляційних скарг, витрати зі сплати судового збору за їх подання та розгляд підлягають розподілу у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.269, 275, 277, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 скасувати частково.

Ухвалити нове рішення у відповідній частині, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягнути з Фізичної особи -підприємця Філатової Ірини Василівни (РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148, місцезнаходження: 49081, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 29, офіс 504) основний борг у сумі 206 278,69 грн., 3% річних у сумі 8 560,45 грн., інфляційні втрати в сумі 45 172,12 грн., пеню в сумі 10 015,41грн., судовий збір у сумі 3 240,32 грн."

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 року у справі №904/974/24 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 49,51 грн. Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Філатової Ірини Василівни на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 259,66 грн. Видати наказ.

Видачу наказів на виконання даної постанови, з урахуванням відповідних реквізитів, доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков