ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/183/24
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області

від 28 травня 2024 року (повний текст складено 10.06.2024)

у справі № 916/183/24

за позовом: Акціонерного товариства Райффайзен Банк

до відповідачів:

1. Приватного багатопрофільного підприємства ПАРІТЕТ;

2. ОСОБА_1

про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 1 023 006,92 грн., -

суддя суду першої інстанції: Нікітенко С.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 23.10.2024 відповідно до ч.ч. 4. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частину постанови без її проголошення.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі також позивач, АТ «Райффайзен Банк», Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про солідарне стягнення з Приватного багатопрофільного підприємства ПАРІТЕТ (далі також відповідач-1, ПБП «ПАРІТЕТ», Підприємство) та ОСОБА_1 (далі також відповідач-2, ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором від 21.01.2022 №011/89811/01361783 у розмірі 1 023 006,92 грн., яка складається із: основної заборгованості у сумі 824 240,74 грн. та 198 766,18 грн. заборгованості за відсотками. Також позивач просить покласти на відповідачів в рівних частинах судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПБП «ПАРІТЕТ» своїх зобов`язань за кредитним договором від 21.01.2022 №011/89811/01361783 в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Оскільки виконання зобов`язань ПБП «ПАРІТЕТ» за кредитним договором забезпечено договором поруки від 21.04.2021 №149029/89811/328351, укладеним між поручителем ОСОБА_1 та кредитором АТ «Райффайзен Банк», позивач вважає, що спірні суми необхідно стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.05.2024 у справі №916/183/24 (суддя Нікітенко С.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства Райффайзен Банк задоволені у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується надання позичальнику кредитних коштів; відсутність доказів повернення кредиту; прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно із поручителя за кредитними зобов`язаннями Підприємства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 28.05.2024 у справі №916/183/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" залишити без задоволення.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідності висновків суду обставинам справи.

Так, відповідач-2 стверджує, що на момент укладання договору поруки від 21.04.2021 між кредитором та поручителем був укладений Генеральний договір від 25.03.2019, а також Кредитний договір від 21.04.2021, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти з лімітом кредитної операції - 1 450 000,00 грн. із кінцевим терміном погашення 21.04.2022. Апелянт зауважує, що обов`язок боржника має існувати на момент укладання договору поруки, тобто бути дійсним зобов`язанням, коли поручитель усвідомлює, за які зобов`язання він поручається та на яку суму. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання, ОСОБА_1 наполягає на тому, що договір поруки, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 21.04.2021 не поширюється на зобов`язання позичальника, які виникли на підставі Кредитного договору від 21.01.2022.

Водночас, на думку відповідача-2, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що строк виконання основного забов`язання вже настав і Банк вправі достроково вимагати від боржника повернення боргу.

Зокрема, апелянт зауважує, що відповідно до п.п. 9.1.3 п. 9.1 Генерального договору, у разі настання обставин дефолту кредитор має безумовне право вжити один або декілька таких заходів: вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості. При цьому, відповідно до п. 9.3 Генерального договору, якщо кредитор вирішив скористатися правами, передбаченими п.п. 9.1.1-9.1.3 п. 9.1 Генерального договору, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення на всі адреси, зазначені в Генеральному договорі, або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони, або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправленого та врученого повідомлення (п. 13.6 Генерального договору).

Водночас, за п. 2.2 Договору поруки, поручитель зобов`язується здійснити виконання забезпечених зобов`язань протягом 5 робочих днів з дати отримання вимоги від кредитора.

ОСОБА_1 зазначає, що в розділі «Реквізити та підписи сторін» зазначено дві адреси позичальника, а саме адреса місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 та адреса для листування: АДРЕСА_2 . При цьому, в матеріалах справи міститься вимога про виконання грошових зобов`язань за Договором за відсутності доказів відправки цієї вимоги за всіма адресами зазначеними в Генеральному договорі та доказів, які дозволяють достовірно довести дату та зміст відправленого та врученого повідомлення.

Таким чином, з посиланням на приписи ч. ч. 4 ст. 612, ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, апелянт переконаний у тому, що строк звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договором ще не настав, так як позивач прострочив виконанням взятих себе за Генеральним договором зобов`язань.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 28.05.2024 у справі №916/183/24; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк; розгляд справи призначено на 23.10.2024 о 14:30 год.; позивачу встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Вказану ухвалу направлено до електронних кабінетів позивача та представника апелянта. Для повідомлення відповідачів: ОСОБА_1 та ПБП "ПАРІТЕТ", з урахуванням вимог ч. 2 ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України №1207-VII від 15.04.2014 (в редакції Закону №2217-ІХ від 21.04.2022), текст ухвали від 23.07.2024 розміщено на офіційному сайті Південно-західного апеляційного господарського суду. Крім того, вказану ухвалу було направлено на електронну адресу Приватного багатопрофільного підприємства «ПАРІТЕТ» - .

30.07.2024 від АТ "Райффайзен Банк" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, вважає її безпідставної та, наводячи свою правову позицію щодо доводів відповідача-2, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Узагальнена позиція Банку полягає у тому, що:

- апеляційна скарга подана фінансовим поручителем ОСОБА_1 , тому доводи апеляційної скарги можуть стосуватись виключно щодо прав та обов`язків фінансового поручителя, яка, в свою чергу, не заперечує факт підписання договору поруки від 21.04.2021 №149029/89811/328351, відповідно до якого вона на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника;

- договором поруки від 21.04.2021 №149029/89811/328351 забезпечені зобов`язання за здійсненні операції по Генеральному кредитному договору від 25.03.2019 №01/81-1/218 та по кредитним операціям у межах Генерального договору (в тому числі змінами, доповненнями та додатковими договорами/угодами до них що внесені та будуть внесені в майбутньому);

- умовами Договору поруки (п. 1.3.) сторони погодили, що без додаткового отримання попередньої згоди поручителя (у тому числі без додаткового повідомлення поручителя та без укладання додаткових угод до Договору), підписанням цього Договору поручитель надає свою згоду на поширення поруки на будь-які зміни до Основного договору, внаслідок яких може бути збільшено розмір його відповідальності перед Кредитором;

- оскільки Кредитний договір від 21.01.2022 укладено в межах Генерального договору від 25.03.2019, то Договір поруки, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 21.04.2021поширюється в т.ч. на зобов`язання позичальника, які виникли на підставі Кредитного договору від 21.01.2022.

Щодо строку виконання зобов`язання, то Банк вказує наступне:

- Банк, звернувшись до суду 15.01.2024 з позовними вимогами у даній справі не скористався правом дострокового стягнення боргу, оскільки повний строк виконання відповідних зобов`язань настав ще 21.01.2023 з огляду на те, що пунктом 1.5. Кредитного договору від 21.01.2022 №011/89811/01361783 саме вказана дата встановлена кінцевим терміном погашення спірного кредиту;

- водночас, незважаючи на настання строку виконання основного зобов`язання, Банком вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором як відповідачу-1, так і відповідачу-2 для надання останнім добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором;

- докази надсилання вимоги, згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу (наявними в матеріалах справи за останніми відомими адресами місця реєстрації/знаходження сторін у справі) та електронними адресами, містяться у матеріалах справи;

- в порушення п. 6.4. Договору поруки, поручитель про зміну свого місця фактичного проживання не повідомила. Більш того, ОСОБА_1 приховує місця фактичного проживання, враховуючи, що в підготовчому засіданні 30.04.2024 в суді першої інстанції представник відповідача-2 заперечував, щодо задоволення клопотання представника позивача про витребування у поручителя інформації про фактичне місце її проживання згідно довідки внутрішньо-переміщеної особи.

22.10.2024 від АТ Райффайзен Банк до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, що було враховано судовою колегією.

23.10.2024 до початку судового засідання від представника ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з посиланням на те, що станом на даний час сторони ведуть активні переговори щодо врегулювання спору на підставі взаємних поступок і вищезазначене питання перебуває на розгляді кредитного комітету АТ «Райффайзен Банк».

Дослідивши вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку у відмові у задоволенні останнього з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В контексті наведеного, апеляційний суд зауважує, що заявником не долучено до клопотання про відкладення судового засідання будь-якого доказу, на підтвердження вказаних ним обставин щодо обґрунтування підстав відповідного відкладення розгляду справи.

Навпаки, жодної згадки про врегулювання спору між Банком та відповідачами з боку позивача, зокрема, у вищенаведеному клопотанні останнього про розгляд справи за відсутності представника Банку, яке, як зазначалось раніше, надійшло до суду напередодні судового засідання, не наведено.

Разом з цим, судова колегія звертає увагу на те, що навіть у разі існування факту перемовин між Банком та відповідачами стосовно врегулювання спірних правовідносин, неможливо передбачити результат останніх та час, протягом якого буде вирішуватись таке питання, проте, судом враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Крім того, апеляційний суд наголошу на тому, що у разі позитивного результату зазначених представником відповідача перемовин, сторони не позбавлені права укласти мирову угоду вже на стадії виконавчого провадження, що прямо встановлено статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представники жодного з учасників справи не з`явились; про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду, неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги; з огляду на заявлене представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі; оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, а явка представників сторін в судове засідання не визнавалася апеляційним судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 23.10.2024 відповідно до ч.ч. 4. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частину постанови без її проголошення.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 25.03.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) та Приватним багатопрофільним підприємством «ПАРІТЕТ» (Позичальник), в особі Генерального директора Фоміної Тетяни Василівни, укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/81-1/218 із загальним лімітом кредитування 2 000 000,00 грн. (а.с. 59-66).

За умовами цього Генерального договору Кредитор зобов`язується здійснювати на користь Позичальника кредитні операції у межах Загального ліміту, в порядку визначеному статтею 2 Генерального договору, а Позичальник зобов`язаний виконати усі обов`язки, що витікають із змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів, і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку Кредитної операції.

Додатком до Генерального договору є Умови кредитних операцій (а.с. 67-70).

За умовами Генерального договору (п.п. 2.4, 2.5, 2.6, 2.9), надання кредитних коштів здійснюється за окремими заявами позичальника на підставі укладеного відповідного Кредитного договору, за умовами, зокрема, належного виконання умов раніше укладеного Кредитного договору та відсутності обставин Дефолту.

Положеннями п. 3.2 Генерального договору встановлено, при здійсненні Кредитних операцій Позичальник сплачує проценти та комісії в порядку, визначеному Умовами/ Договором, на рахунки, що зазначаються в Генеральному договорі/ Договорах, або на інші рахунки, повідомленні Кредитором Позичальнику.

Позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку визначеному Генеральним договором та Договорами, не пізніше відповідного останнього дня строку дії ліміту Кредитної операції, та виконати зобов`язання щодо сплати комісії за обслуговування Загального ліміту відповідно до пункту 3.3 Генерального договору (п. 5.1 Генерального договору).

Згідно п 12.1. Генерального договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених Генеральним договором, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України та положеннями Генерального договору. До регулювання правовідносин, які неврегульовані Генеральним договором, застосовуються відповідні норми законодавства України

Судом першої інстанції встановлено, що правонаступником Кредитора за Генеральним договором є Акціонерне товариство Райффайзен Банк, що підтверджується витягом зі Статуту (а.с. 17-18).

В межах вищевказаного Генерального договору 21.01.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ПБП ПАРІТЕТ було укладено Кредитний договір № 011/89811/01361783 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/81-1/218 від 25.03.2019 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в формі відновлювального ліміту в сумі 1 580 000,00 грн., з видачою кредитних коштів частинами (траншами) на поповнення обігових коштів та ведення фінансово-господарської діяльності (пп. 1.1-1.3 п. 1 Кредитного договору) (т. 1, а.с. 66-70).

Відповідно до пп. 1.4.1 п. 1 Кредитного договору, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 13,5% річних.

Згідно пп. 1.4.2 Кредитного договору, у випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки у розмірі 13,5% річних та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (в т.ч. простроченої) з дня, наступного за кінцевим терміном погашення кредиту до дня фактичного погашення кредиту (як відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено, що останнім днем строку дії ліміту Кредитної операції (кінцевий термін погашення кредиту) є 21.01.2023.

Кінцевий термін надання кредиту 21.10.2022 (п. 1.6 Кредитного договору).

Підпунктом 1.9.1 п. 1.9 Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язаний здійснювати погашення основної заборгованості та сплату процентів за схемою зниження лімітів відповідно до підпункту 5.2.1. п. 5.2. Розділу 1 Умов, відповідно до Графіку зниження Ліміту (додаток 1 до Договору).

Підпунктом 1.9.2 п. 1.9 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобов`язаний здійснювати сплату процентів у валюті кредиту щомісячно, кожного 21 числа (надалі - Дата платежу) та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі, відповідно до умов Договору та до підпункту 5.2.1. п. 5.2. Розділу 1 Умов.

Позичальник зобов`язаний з періодичністю, визначеною цією статтею Договору та Графіком, здійснювати погашення заборгованості за кредитом, сплату - процентів, пені шляхом перерахування грошових коштів на рахунок погашення (пп. 1.9.4 п. 1.9 Кредитного договору).

За умовами пп. 1.10.2 п. 1.10 Кредитного договору, зобов`язання Позичальника за останнім забезпечуються порукою.

Відповідно до п. 2 Кредитного договору, на взаємовідносини сторін за цим Договором поширюються положення Генерального договору.

Пунктом 9 Кредитного договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за договором.

Додатком №1 до Кредитного договору від 21.01.2022 №011/89811/01361783 сторони погодили Графік погашення кредиту та зниження ліміту кредитування (т. 1, а.с. 71).

Так, з 21.01.2022 по 21.11.2022 ліміт Кредитної операції становить 1 580 000,00 грн., з 22.11.2022 по 21.12.2022 1 053 333,33 грн., з 22.12.2022 по 21.01.2023 526 666,67 грн.

Сторонами також передбачено, що сума неповернутої Основної заборгованості, що перевищує ліміт Кредитної операції, згідно Графіку зменшення ліміту, вважається простроченою заборгованістю Позичальника.

При цьому, 21.04.2021 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором від 25.03.2019 №01/81-1/218 та, відповідно, Кредитним договором від 21.01.2022 №011/89811/01361783 між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено Договір поруки №149029/89811/328351 (далі Договір поруки), за яким, у відповідності до п. 1.1, Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобовязань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сум тощо (а.с. 71-73).

Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і Позичальник, в порядку та строки, визначені Основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань (п. 1.2 Договору поруки).

Умовами п. 1.3. Договору поруки передбачено, що без додаткового отримання попередньої згоди поручителя (у тому числі без додаткового повідомлення поручителя та без укладання додаткових угод до Договору), підписанням цього Договору поручитель надає свою згоду на поширення поруки на будь-які зміни до Основного договору, внаслідок яких може бути збільшено розмір його відповідальності перед Кредитором, у тому числі внаслідок, зокрема: збільшення розміру будь-якого з Забезпечених зобов`язань (наприклад, збільшення розміру кредиту, в.ч. на суму нарахованих та несплачених процентів; доповнення Основного договору новими зобов`язаннями Позичальника щодо сплати будь-яких платежів на користь Кредитора; доповнення Основного договору будь-якими зобов`язаннями Позичальника, невиконання яких може призвести до направлення вимоги про дострокове погашення Забезпечених зобов`язань.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань Кредитор набуває права вимагати від Поручителя виконанням ним як солідарним боржником забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за забезпеченими зобов`язаннями, а Поручитель - зобов`язаний виконати вимоги Кредитора щодо виконання забезпечених зобов`язань та сплатити заборгованість за забезпеченими зобов`язаннями.

Згідно з п. 2.2 Договору поруки, Поручитель зобов`язується здійснити виконання забезпечених зобов`язань протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення Кредитором відповідної вимоги та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Єдиною підставою для визначення Кредитором у вимозі розміру забезпечених зобов`язань, що підтягають виконанню Поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою Кредитора для визначення грошових зобов`язань Позичальника перед Кредитором за Основним договором.

Вимога Кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному Кредитором у вимозі. Кредитор має право направляти вимоги Поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання забезпечених зобов`язань.

Пунктом 5.1 Договору поруки сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно законодавства України та положень Договору. До регулювання правовідносин, які не врегульовані Договором, застосовуються відповідні норми законодавства України.

Строк поруки, що встановлена Договором, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 (п`ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання (п. 6.2 Договору поруки).

З огляду на матеріали справи вбачається, що 21.01.2022, 10.02.2022, 11.02.2022 та 21.02.2022 позичальник звернувся до кредитора із заявами щодо надання кредитних коштів згідно Кредитного договору від 21.01.2022 №011/89811/01361783 у сумах відповідно 490 000,00 грн, 65 000,00 грн, 200 000,00 грн та 69 240,74 грн. (т.1, а.с. 53-54, 63-64).

На виконання Кредитного договору від 21.01.2022 Банк видав Позичальнику кредитні кошти у загальній сумі 824 240,74 грн. шляхом перерахування їх на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в АТ Райффайзен Банк, що підтверджується банківською випискою по рахунку ПБП ПАРІТЕТ (т. 1, а.с. 17-21).

Однак, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Кредитного договору та вказаного вище Графіку повернення заборгованості, Позичальник та Поручитель не виконують взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснюють погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 05.12.2023 заборгованість останніх перед АТ "Райффайзен Банк" за Кредитним договором від 21.01.2022 №011/89811/01361783 становить 1 023 006,92 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 824 240,74 грн та заборгованості за відсотками 198 766,18 грн.

Тому листом від 07.12.2023 вих. №114/5-293067 Банк направив на електронну адресу () Позичальника Вимогу про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, в якій зазначив, що станом на 05.12.2023 загальний розмір простроченої заборгованості відповідача-1 по Кредитному договору дорівнює 1 018 738,93 грн., з яких: прострочена заборгованість по процентам 194 498,19 грн., прострочена заборгованість по кредиту 824 240,74 грн. У зв`язку з цим, Банк вимагав від Позичальника протягом 30 календарних днів з дати відправлення Вимоги здійснити погашення кредиту у повному обсязі. При цьому, Кредитор вказав, що у разі невиконання Позичальником даної Вимоги, Банк звернеться до суду для вжиття заходів щодо відповідного стягнення у примусовому порядку (т. 1, а.с. 13, 49).

Аналогічну Вимогу Банк направив також 07.12.2023 на електронну адресу () Поручителя (т. 1, а.с. 15, 30).

Вищезазначені електронні адреси вказані відповідачами в опитувальнику Банку для клієнта: юридичної особи-резидента (а.с. 50-53) та клієта: фізичної особи (т. 1, а.с. 77-86).

Крім того, Вимога стосовно ПБП ПАРІТЕТ направлялась останньому засобами поштового зв`язку на адресу для листування 73000, Херсонська обл., м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 25 (т. 1, а.с. 51-52).

Однак, зазначені Вимоги залишились з боку відповідачів без задоволення та будь-якого реагування.

Вказані обставини, стали підставою для звернення Банку до господарського суду із відповідним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Перш за все судова колегія зазначає, що апелянтом жодним чином не оспорюється факт укладення між відповідачем-1 та Банком Кредитного договору від 21.01.2022 та надання відповідачу-1 кредитних коштів у сумі 824 240,74 грн. Також скаржник не спростовує узгоджений сторонами порядок виконання Кредитного договору.

Однак, апелянт заперечує проти факту укладення з відповідачем-2 Договору поруки відносно спірного Кредитного договору.

Тобто, виходячи з доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт наполягає лише на тому, що:

- договір поруки, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 21.04.2021 не поширюється на зобов`язання позичальника, які виникли на підставі Кредитного договору від 21.01.2022;

- строк виконання основного забов`язання не настав.

Враховуючи вказане, апеляційна колегія переглядає дану справу лише в межах апеляційних вимог, відповідно до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про те, що положення договору поруки не стосуються зобов`язання позичальника, які виникли на підставі Кредитного договору від 21.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

За умовами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наведені положення цивільного законодавства унормовуються із положеннями ст. 179 Господарського кодексу України.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Згідно з приписами статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, укладенням договору поруки з кредитором поручитель забезпечує виконання основного зобов`язання боржника (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України) і у разі невиконання останнього поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Як зазначалось вище, фінансовий поручитель ОСОБА_1 підписала 21.04.2021 Договір поруки №149029/89811/328351 (цей факт апелянтом не оспорюється), відповідно до п. 1.1. якого вона взяла на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати солідарно з Позичальником по зобов`язаннях останнього, за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору.

За умовами п. 1.3. Договору поруки, без додаткового отримання попередньої згоди поручителя (у тому числі без додаткового повідомлення поручителя та без укладання додаткових угод до Договору), підписанням цього Договору поручитель надає свою згоду на поширення поруки на будь-які зміни до Основного договору, внаслідок яких може бути збільшено розмір його відповідальності перед Кредитором, у тому числі внаслідок, зокрема: доповнення Основного договору новими зобов`язаннями Позичальника щодо сплати будь-яких платежів на користь Кредитора.

При цьому, у вказаному Договорі поруки сторони визначили відповідні терміни, за якими:

- Основної договір Генеральний договір на здійснення кредитних операцій від 25.03.2019 №01/81-1/218 та договори до Генерального договору, якими ініціюється здійснення кредитних операцій у межах Генерального договору, а також всіма змінами, додатками та додатковими угодами/договорами до них, що внесені та будуть внесені у майбутньому.

- Забезпечені зобов`язання всі та окремі зобов`язання Позичальника перед Кредитором за Кредитними операціями, що випливають з умов Основного договору, у тому числі виникнуть у майбутньому, зокрема, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, відшкодування сум, що сплачені Кредитором внаслідок виконання платежу за Гарантією, Акредитивом, зобов`язаннями за авальованим/врахованим/придбаним векселем, а також зобов`язання Позичальника щодо сплати вартості прав вимоги як поручителем або внаслідок зворотнього відступлення за операціями Факторингового фінансування, щодо сплати комісій, пені, штрафів та інших платежів, у т.ч. відшкодування витрат та збитків Кредитора, пов`язаних з належним та неналежним виконанням Позичальником умов Основного договору.

Таким чином, підписанням Договору поруки від 21.04.2021 ОСОБА_1 виступила поручителем саме за Генеральним договором від 25.03.2019 №01/81-1/218 разом з усіма змінами, доповненнями та Договорами до нього, що будуть внесені та укладені у майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний Кредитний договір від 21.01.2022 №011/89811/01361783 був укладений Кредитором та Позичальником в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/81-1/218 від 25.03.2019 (т. 1 а.с. 66).

Отже, Договір поруки, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 21.04.2021 року поширюється в т.ч. на зобов`язання Позичальника, які виникли на підставі Кредитного договору від 21.01.2022 року.

Щодо доводів апелянта відносно не настання строку виконання основного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, дані спірні правовідносини виникли на підставі порушень відповідачами своїх зобов`язань саме за Кредитним договором від 21.01.2022 №011/89811/01361783 (укладеним до Генерального договору від 25.03.2019 №01/81-1/218).

При цьому, у п. 1.5. Кредитного Договору №011/89811/01361783 від 21.01.2022 чітко зазначено, що кінцевим терміном погашення даного кредиту (тобто виключно за договором від 21.01.2022) є 21.01.2023 року.

Відтак, повний строк виконання зобов`язань на повернення кредитних коштів у сумі 824 240,74 грн. та, відповідно, нарахованих на цю суму процентів за користування кредитними коштами, настав, ще 21.01.2023.

Посилання апелянта на положення Генерального договору, які передбачають можливість вимог Кредитора про дострокове погашення заборгованості у разі настання обставин дефолту, судовою колегією відхиляються, оскільки, по-перше, вимог дострокового погашення боргу Банком не висувається (строк повернення спірних кредитних коштів настав 21.01.2023); по-друге, не зважаючи на те, що строк виконання основного зобов`язання вже настав і направлення досудових вимог не було обов`язковим, матеріали справи свідчать про те, що АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимоги про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором №011/89811/01361783 від 21.01.2022 як ПБП «ПАРІТЕТ» на поштову адресу для листування: АДРЕСА_3 . та на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і ОСОБА_1 - на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно інформації розміщеної на офіційному сайті «Укрпошта», можливість доставки пошти за офіційним місцем реєстрації відповідачів відсутня.

При цьому, у Генеральному договорі в розділі «Реквізити та підписи сторін» зазначено дві адреси Позичальника, а саме адреса місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 та адреса для листування: м. Херсон, пр-т. Ушакова, 25.

Електронні адреси для комунікації: та ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначені відповідачами у опитувальниках Банку для клієнтів, які містяться у матеріалах справи (т. 1 а.с. 77, 83).

Крім того, п. 6.4. Договору поруки сторони зобов`язались своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що стались в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою належним чином, якщо її було направлено за адресою сторони, зазначеною у цьому Договорі або останньому повідомленні відповідної сторони.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано жодним з відповідачів, Поручитель про зміну свого місця фактичного проживання Банк не повідомляв, що свідчить про здійснення Банку усіх належних заходів для можливості досудового урегулювання спірних правовідносин.

Враховуючи, що вимоги Кредитора та взяті відповідачами зобов`язання за спірним Кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже, у даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, яке винесено з наданням належної оцінки наявним доказам у справі та з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Пунктом 1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 28.05.2024 у справі №916/183/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.05.2024 у справі №916/183/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28.10.2024

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Колоколов С.І.