СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Харків Справа №917/550/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Радіонова О.О., суддя Слободін М.М.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

позивача Чудовський Д.О. (адвокат), свідоцтво серія ПТ№3346 від 11.02.2020 року, ордер серія АХ№1207617 від 07.09.2024 року;

відповідача в режимі відеоконференції Козачук О.А. (адвокат), ордер серія ВІ№1193996 від 04.06.2024 року, свідоцтво №1761 від 11.07.2017 року; Мошенець Д.В. (адвокат), ордер серія ВІ№1206034 від 22.03.2024 року, свідоцтво №1842 від 08.08.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (вх.№2075П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23,

за позовом Компанії MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED (МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД), Кіпр, в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед», м. Полтава,

до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернулася з позовом Компанія MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN) LIMITED (МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД) в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про стягнення 469430614,12 грн, у тому числі: 390000000,00 грн - основного боргу, 66780821,92 грн пені, 4006849,32 грн - 3% річних, 8642942,88 грн - інфляційних, згідно з договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) №38-Ф від 28.12.2021 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 у справі №917/550/23 (повний текст складено 14.09.2023 року суддя Безрук Т.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на користь Компанії MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED (МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД) в особі Представництва МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД 390000000,00 грн основного боргу, 780453,52 грн відшкодування витрат з оплати судового збору. Ухвалено видати наказ після набрання рішенням законної сили. В іншій частині у позові відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося частково та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить:

- скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ПАТ «Укртатнафта» на користь Компанії МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД 390000000,00 грн основного боргу та 780453,52 грн витрат по сплаті судового збору;

- ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції було безпідставно та необґрунтовано відмовлено у зупиненні провадження у даній справі. Так, на даний момент в порядку кримінального судочинства розглядається справа №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 209 та ч.3 ст. 212 Кримінального кодексу України, до вирішення якої об`єктивно неможливо розглядати господарську справу №917/550/23. У разі підтвердження вироком у кримінальній справі, ставиться під сумнів законність та правомірність укладення між позивачем та відповідачем договору, в зв`язку з чим на даний момент неможливо розглядати питання про стягнення грошових коштів за договором до моменту належної оцінки судом виявлених слідчими органами фактів в межах кримінального провадження.

Скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції фактично ухилився від дослідження усіх обставин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, в тому числі мети його укладання, з огляду на ознаки невідповідності мети укладення договору інтересам Держави і суспільства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2023 року поновлено Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №917/550/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/550/23.

13.11.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/550/23.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14847 від 30.11.2023 року), в якому просить відмовити Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 призначено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23 до розгляду в судове засідання.

У подальшому, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 року клопотання Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» в частині зупинення апеляційного провадження у справі №917/550/23 до розгляду кримінальної справи №463/658/23, що розглядається Личаківським районним судом м.Львова (кримінальне провадження №0000012) задоволено. Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23 до розгляду кримінальної справи №463/658/23, що розглядається Личаківським районним судом м.Львова (кримінальне провадження №0000012). В решті клопотання Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про зупинення апеляційного провадження у справі №917/550/23 відмовлено. Постановлено учасникам справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2024 року касаційну скаргу Компанії MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED (МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» задоволено. Скасовано ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 року у справі №917/550/23, а справу направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

07.08.2024 року матеріали справи №917/550/23 надійшли до Східного апеляційного господарського суду (вх.№10375).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 року призначено справу №917/550/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року до розгляду на 16.09.2024 року на 11:30 год.

До початку судового засідання 16.09.2024 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№11929), в якому просить призначити у господарській справі №917/550/23 судову економічну експертизу проведення якої доручити Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

На вирішення експертизи заявник просить поставити наступні питання:

1. Чи відповідає вимогам чинного законодавства документальне оформлення операції з надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 390000000,00 грн за договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) від 28.12.2021 року №38-Ф, укладеного між Компанія MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» та Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»?

2. Які допущені порушення вимог нормативних актів, що регулюють порядок надання позики та поворотної фінансової допомоги нерезидентами (іноземними юридичними особами) юридичним особам, зареєстрованим за українським законодавством?

3. Чи підтверджується документально обґрунтованість джерел походження грошових коштів у розмірі 390000000,00 грн, у Компанії MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» наданих у якості поворотної фінансової допомоги Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» за договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) від 28.12.2021 року №38-Ф?

4. Чи підтверджується документально обґрунтоване використання Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» грошових коштів у розмірі 390000000,00 грн наданих Компанією MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) ЛІМІТЕД» у якості поворотної фінансової допомоги Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» за договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) від 28.12.2021 року №38-Ф?

5. У який спосіб (за якими договорами тощо) Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» було використано/відчужено грошові кошти у розмірі 390000000,00 грн, наданих Компанією MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED в особі «Представництва Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» у якості поворотної фінансової допомоги Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» за договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) від 28.12.2021 року №38-Ф?

З метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, забезпечення повного і всебічного розгляду справи по суті, враховуючи нез`явлення в судове засідання представника позивача, колегія суддів з огляду на приписи ст.216 та ст.270 оголосила перерву у судовому засіданні про що винесла відповідну ухвалу.

07.10.2024 року від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх.№12775), в яких вказує, що у порушення вимог ч.4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, представником відповідача не було подано до суду першої інстанції, у строк встановлений процесуальним законом, клопотання про проведення судово-економічної експертизи; не було заявлено такого клопотання, всупереч вимог ст.182 Господарського процесуального кодексу України, і під час підготовчого засідання у суді першої інстанції. Таким чином, представником позивача порушено порядок подання клопотання до суду. Позивач зазначає, що клопотання про призначення судово-економічної експертизи, є безпідставним і направлено на затягування розгляду справи.

У судових засіданнях 03.10.2024 року та 10.10.2024 року після заслуховування позицій сторін оголошувались протокольні перерви.

У судовому засіданні 28.10.2024 року представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, а також викладені апелянтом в клопотанні доводи та аргументи щодо підстав для призначення експертного дослідження у даній справі, дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Так, судова експертиза, в розумінні ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №915/825/17, від 13.06.2018 року у справі №916/4225/15, від 13.06.2018 року у справі №916/2144/17.

Крім того, призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2021 року у справі №927/685/20.

Відповідно до предмету спору в межах даної справи, доводів сторін, а також змісту апеляційної скарги, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про проведення експертизи, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, залучення висновків відповідних фахівців не є необхідним.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 28.12.2021 року між Компанією MOMENTUM ENTERPRISES (EASTERN EUROPE) LIMITED (МОМЕНТУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД) в особі «Представництва «Моментум Ентерпрайзес (Істерн Юроп) Лімітед» (далі позивач, позикодавець) та Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі відповідач, позичальник) укладено договір позики (поворотної строкової фінансової допомоги) №38-Ф (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, позикодавець надає позичальнику поворотну строкову (безпроцентну) фінансову допомогу, а останній зобов`язується повернути фінансову допомогу у визначений цим договором термін.

Згідно з пунктом 2.1 договору розмір фінансової допомоги за цим договором становить 390000000,00 грн.

За цим договором не передбачається нарахування та сплата відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування коштами та фінансова допомога є обов`язковою до повернення (п. 1.2 Договору).

У п. 4.1 договору вказано, що термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування грошових коштів позикодавцем згідно п. 3.3 договору, до 30.11.2022 року.

Відповідно до п. 5.1 договору після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1 цього договору, позичальник шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця зобов`язується протягом 1-го календарного дня, повернути суму отриманої фінансової допомоги позикодавця.

Відповідно до п. 5.2 договору фінансова допомога повертається позикодавцю в безготівковій формі. Позичальник має право повернути фінансову допомогу частинами. Згідно з п. 5.3 договору датою повернення фінансової допомоги вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку позичальника.

У п. 5.4 договору сторони погодили, що загальний строк позовної давності встановлюється в межах трьох років зі спливу строку виконання.

У п. 6.3 договору передбачено, що у випадку прострочення строків повернення суми безповоротної фінансової допомоги, передбачених п. 5.1 договору, позичальник сплачує позикодавцю, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості по договору за весь період прострочення.

Згідно з п. 7.1 договору, він набуває чинності з моменту підписання сторонами договору і діє по 30.11.2022 року.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме перерахував на рахунок позичальника (відповідача у справі) суму поворотної строкової фінансової допомоги у розмірі 390000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1032 від 29.12.2021 року.

Згідно з умовами п. 4.1, п. 5.1 відповідач повинен був повернути фінансову допомогу позивачу до 01.12.2022 року.

Як вказує позивач, відповідач не повернув фінансову допомогу у встановлений у договорі термін.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №117 за вих.№530 від 08.12.2022 року та листом від відповідача №535 від 12.12.2022 року з вимогою сплатити існуючу заборгованість за договором позики (поворотної строкової фінансової допомоги) №38-Ф від 28.12.2021 року у сумі 390000000,00 грн.

Відповідач листом від 30.12.2022 року повідомив позивача про аварійну зупинку технологічних об`єктів ПАТ «Укртатнафта» внаслідок неодноразових обстрілів підприємства та просив продовжити строк повернення коштів по договорам про надання фінансової допомоги, в т.ч. і по договору від 28.12.2021 року №38-Ф.

Позивач вказує, що відповідач в порушення строків повернення допомоги не повернув фінансову допомогу в розмірі 390000000,00 грн що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі.

В силу ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним за умови досягнення згоди щодо усіх його істотних умов, з обов`язковим погодженням предмету, ціни та строку його дії. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (ГК України), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги №38-Ф від 28.12.2021 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а останній зобов`язався повернути грошові кошти у визначений договором строк.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Пунктом 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Як вже було зазначено, позивачем на рахунок відповідача було перераховано кошти в розмірі 390000000,00 грн у якості поворотної фінансової допомоги. Проведення такого перерахунку підтверджується платіжним дорученням №1032 від 29.12.2021 року і не спростовано відповідачем.

Стаття 525 Цивільного кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи умови договору, зокрема положення п. 2.3. щодо терміну користування позикою, положення статті 1049 Цивільного кодексу України, строк повернення поворотної фінансової допомоги, наданої позивачем відповідачу за первісним позовом станом на день розгляду справи є таким, що настав.

Натомість, станом на день розгляду справи доказів повернення позики за договором поворотної фінансової допомоги №38-Ф від 28.12.2021 року як і доказів спростування позовних вимог відповідач не надав.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів у строк, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 390000000,00 грн. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що вимога про стягнення суми заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 28.12.2021 року №38-Ф у розмірі 390000000,00 грн є обґрунтованою, матеріалами справи підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вже зазначалось, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

На підставі вищевказаної норми Закону за прострочення виконання зобов`язання позивачем розраховано та заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 4006849,32 грн за період 02.12.2022 року - 05.04.2023 року та інфляційні втрати у розмірі 8642 942,88 грн за період грудень 2022 року лютий 2023 року.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

За змістом приписів ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку прострочення строків повернення суми поворотної фінансової допомоги, передбачених п.5.1 Договору, позичальник сплачує позикодавцю, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості по договору за весь період прострочення.

На підставі вищевказаної норми Закону та умов договору за прострочення виконання зобов`язання позивачем розраховано та заявлено до стягнення з відповідача на свою користь пеню у розмірі 66780821,92 грн за період 02.12.2022 року - 05.04.2023 року.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-IX був доповнений розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18 такого змісту:

« 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Оскільки пеня, 3% річних, інфляційні втрати нараховані позивачем за періоди після 24.02.2022 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, та за порушення зобов`язання яке сталося з 01.12.2022 року, то відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в позові у відповідній частині.

Щодо доводів апелянта про необґрунтоване не зупинення провадження у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Так, відповідні обставини можуть мати місце у випадку, коли господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі обставин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Відтак, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку з`ясовує: 1) яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.

Як зазначає апелянт, наявне кримінальне провадження №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 209 та частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. В рамках даного кримінального провадження надається оцінка, в тому числі, схемам виводу коштів з ПАТ «Укртатнафта» та нарощування безнадійної дебіторської заборгованості шляхом укладення договорів фінансової допомоги; підстави та обставини укладення та виконання спірного договору, зокрема, не з метою надання коштів на поворотній основі, а з метою виведення (легалізації) коштів, отриманих злочинним шляхом.

Підстава, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Однак, по-перше, розгляд кримінального провадження органами досудового розслідування не є розглядом іншої справи судом. По-друге, за змістом ч.6 ст.75 ГПК України для господарського суду є обов`язковим обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наразі наявність кримінального провадження не є тією обставиною за якою слід зупиняти провадження у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 рішення 07.07.1989 ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 рішення ЄСПЛ 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Наразі судове рішення, яким визнано недійсним договір №38-Ф про надання поворотної фінансової допомоги від 28.12.2021 року відсутнє, тобто вказаний договір є чинним і підлягає виконанню сторонами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вирішено спір між сторонами та прийнято відповідне рішення, з урахуванням позовних вимог, за встановлених обставин та на підставі поданих сторонами доказів.

Апелянт вказує на процесуальну неможливість розгляду даної справи, передчасність висновків суду, посилаючись на можливе подальше встановлення обставин укладення договору всупереч норм законодавства.

Проте, розгляд оцінка договору поворотної фінансової допомоги і дій осіб прийого укладенні не свідчить про помилковість рішення суду першої інстанції у даній справі про стягнення станом на момент його прийняття.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі і належного виконання умов договору у встановленому порядку та розмірі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023 року у справі №917/550/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.10.2024 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.О. Радіонова

Суддя М.М. Слободін