ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3679/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви,

секретар судового засідання: В.С. Полінецька,

за участю представників:

від прокуратури: О.В. Шафарчук,

від позивача: Д.В. Явченко,

від відповідача: О.Д. Панчошак,

від третьої особи: К.В. Карапиш,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024, повний текст складено 16.08.2024

по справі №916/3679/23

за позовом виконуючого обов`язки керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси

в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради,

про стягнення 280 686,02 грн, розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку,

суддя суду першої інстанції: Л.В. Степанова

місце прийняття рішення суду: Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В :

Виконуючий обов`язки керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД, в якому просив:

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД на користь Одеської міської ради заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 280 686,02 грн, яка виникла за договором оренди землі від 24.03.2020 за №77, укладеним між Одеською міською радою та ТОВ КАНО ТРЕЙД за період з 01.10.2021 по 31.01.2023;

-достроково розірвати договір оренди землі, укладений 24.03.2020 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В. за реєстровим №77, щодо земельної ділянки площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17;

-зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД повернути територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 шляхом складання акту приймання-передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому воно одержало її в оренду.

В обґрунтування позовних вимог виконуючий обов`язки керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси посилався на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД пунктів 3.1., 5.1, 5.3, п.п. 9.4.3 договору оренди землі від 24.03.2020 за №77, ст. 96 Земельного кодексу України, ст. 13, 25 Закону України Про оренду землі №161-XIV, а саме, нецільове використання земельної ділянки, яка відводилась в оренду виключно для експлуатації та обслуговування існуючих об`єктів нерухомого майна.

Як вказує прокурор, Київською окружною прокуратурою м. Одеси в рамках здійснення конституційної функції представництва прокурором інтересів держави в суді вивчалось дотримання земельного законодавства та умов договору оренди землі під час орендного користування земельною ділянкою загальною площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул Прибережна, 17 та встановлено наступне. Між територіальною громадою міста Одеси в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД (Покупець) 03.03.2018 укладено договори купівлі-продажу, згідно яких Покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді 1/2 частки нежитлових будівель та споруд, що складає 2019,35 кв.м від загальної площі нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Прибережна, будинок 17, що відображено у технічному паспорті. В цілому нежитлові будівлі та споруди складаються з будівель та споруд: літ. А, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, G, J, F загальною площею 4038,7кв.м., основною площею 2411,4кв.м, Ф, Ц, D. Сторони погодились не визначати кадастровий номер земельної ділянки в цьому договорі.

В подальшому рішенням Одеської міської ради від 11.12.2019 за №5582-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 та надання її в оренду ТОВ КАНО ТРЕЙД. У п. 2 рішення міської ради зазначено, що земельна ділянка надається в оренду на 20 років, цільове призначення - D.06.03 - для інших оздоровчих цілей, вид використання - для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. На підставі цього рішення між Одеською міською радою та ТОВ КАНО ТРЕЙД укладено договір оренди землі від 24.03.2020 №77 з терміном дії до 24.03.2040. Відомості про право оренди земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.03.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Прокурор вважає, що договір оренди землі від 24.03.2020 за №77 підлягає достроковому розірванню, а відведена в оренду земельна ділянка площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 - поверненню у розпорядження територіальної громади міста Одеси з огляду на наступне.

Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру, цільове призначення земельної ділянки площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 - 06.03. Для інших оздоровчих цілей, вид використання - для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. З вищевикладеного вбачається, що формування та відведення в оренду спірної земельної ділянки з кадастровим номером :5 0:015:0049 здійснювалося для експлуатації та обслуговування існуючих об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. Разом з тим, зі змісту листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 17.02.2023 за №01-15/40п прокуратурою встановлено, що за даними архіву та відділу загального листування в Департаменті зареєстровані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 22.05.2020 за № 01-06/145 (арх. №65), намір забудови - нове будівництво фізкультурно-реабілітаційного комплексу за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Прибережна, 17 зі знесенням існуючих на ділянці нежитлових будівель і споруд (кадастровий номер - :50:015:0049), замовник будівництва - ТОВ КАНО ТРЕЙД. Крім того, вивченням відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що 26.02.2021 об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01, належний ТОВ КАНО ТРЕЙД, а саме нежитлові будівлі та споруди загальною площею 4038,7кв.м, основною площею 2411,4кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17, - закрито у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна, та припинено речове право ТОВ КАНО ТРЕЙД на вказаний об`єкт нерухомого майна. Підставою для державної реєстрації закриття об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 01 стала довідка від 21.07.2020 за №268/20, видана ТОВ ОДЕСЬКЕ БТІ, в якій зазначено, що за результатами виїзду зафіксовано, що вищевказані будівлі та споруди загальною площею 4038,7кв.м, основною площею 2411,4кв.м, які належать ТОВ КАНО ТРЕЙД за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Прибережна, буд. 17, були знесені. Крім того встановлено, що Управлінням самоврядного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради 05.10.2021 проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що фактично земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 загальною площею 4,4726га огороджена парканом, доступ на територію обмежений. Також встановлено, що на момент обстеження земельна ділянка перебуває у захаращеному стані та не використовується, про що складено акт обстеження від 05.10.2021 за №21- 0068-14.

Як зазначає прокурор, ТОВ КАНО ТРЕЙД систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17, що підтверджується вивченням Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого вбачається, що Одеська міська рада уже двічі 25.05.2021 та 17.12.2021 зверталась до Господарського суду Одеської області з позовами до ТОВ КАНО ТРЕЙД про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 24.03.2020, що вказує на систематичне невиконання орендарем істотної умови договору щодо здійснення орендної плати (справи №916/1436/21, № 916/3892/21).

Отже, орендодавець має право вимагати дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем його обов`язків, передбачених Законом України Про оренду землі, цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України, а земельна ділянка площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 підлягає поверненню у розпорядження територіальної громади міст і Одеси в особі Одеської міської ради.

Під час розгляду справи прокурор звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати у сумі 280686,02 грн. та про повернення судового збору у сумі 4210,29 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 провадження у справі №916/3679/23 в частині позовних вимог виконуючого обов`язки керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати у сумі 280 686,02 грн. закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаюче вказане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Суд зазначив, що пунктом 5.1 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду Орендарю для експлуатації, обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. Тобто вказаним пунктом визначений саме вид використання земельної ділянки, в той час як цільове призначення земельної ділянки, переданої за спірним договором оренди, визначено в п. 5.2 договору, де вказано, що категорія земель за основним цільовим призначенням - землі оздоровчого призначення вид цільового призначення згідно з Класифікацію видів цільового призначення земель D.06.03 (для інших оздоровчих цілей). Місцевий господарський суд вказав, що правовий режим земель оздоровчого призначення визначено у статті 47 Земельного кодексу України, згідно з якою до земель до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. При цьому суд також враховував право Орендаря самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення земельної ділянки та умов договору передбачено в пункті 9.3.2 договору оренди землі.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку немає передбачених законом підстав для розірвання договору та повернення земельної ділянки з мотивів, викладених прокуратурою у позовній заяві, тобто з підстав саме нецільового використання землі. Суд зазначив, що станом на день розгляду справи, ані прокурором, ані позивачем не надано належних доказів здійснення відповідачем нового будівництва на спірній земельній ділянці.

Щодо систематичної несплати відповідачем орендної плати, як підстави для розірвання договору суд зазначив, що Прокуратура посилається на постанови Верховного суду в яких зазначено, що систематичне своєчасне невнесення орендної плати або оплата її не в повному обсязі може бути достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку, однак правовідносини у справах, на які посилається прокуратура та у справі, що розглядається не є подібними, оскільки вони різняться за підставами позову, нормативно - правовим регулюванням спірних правовідносин та встановленими судами фактичними обставинами (більша частина постанов Верховного суду стосується розірвання договорів оренди нежитлових приміщень).

Окремо суд першої інстанції зазначив, що ним отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №717918 від 01.08.2024, з якого вбачається, що за відповідачем зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, що складається з будівель та споруд, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Прибережна, будинок 17, що відображено у технічному паспорті. В цілому нежитлові будівлі та споруди складаються з будівель та споруд: літ. А, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, G, J, F загальною площею 4038,7кв.м., основною площею 2411,4кв.м, Ф, Ц, D. Тобто на орендованій земельній ділянці за відповідачем зареєстроване зазначене вище нерухоме майно. Враховуючи наведене, суд не прийняв доводи прокурора про те, що майно, що розташоване на земельній ділянці, знищено, оскільки не підтверджене належними доказами.

Отже, на земельній ділянці згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власність відповідача, а тому суд зазначив, що суттю орендних правовідносин є користування об`єктом оренди за визначену плату і Одеська міська рада, укладаючи договір оренди землі саме на 20 років з ТОВ КАНО ТРЕЙД, як власником розташованого на земельній ділянці об`єкта нерухомості, мала розраховувати саме на отримання відповідної орендної плати, тим більш, що інше використання земельної ділянки, неможливо крім визначеного її цільового призначення з урахуванням наявності на ній об`єктів нерухомості відповідача - ТОВ КАНО ТРЕЙД.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД повернути територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку суд першої інстанції зазначив, що вказана позовна вимога є похідною від вимоги про дострокове розірвання договору оренди, а відтак, оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про розірвання договору оренди, то немає підстав і для задоволення вимоги про повернення земельної ділянки.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку, позов в цій частині задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-позов прокурора обґрунтовано,зокрема, тим, що згідно з договором оренди землі у орендоване користування відповідача передано земельну ділянку комунальної власності для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення, однак на зазначеній земельній ділянці відповідачем проведено підготовчі будівельні роботи зі знесення будівель та споруд із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та припиненням права власності ТОВ «Кано Трейд» на об`єкти нерухомого майна, отримано містобудівні умови та обмеження на нове будівництво, у листопаді 2020 року зареєстровано чотири дозволи на виконання будівельних робіт з нового будівництва фізкультурно-реабілітаційного комплексу VIII черг будівництва, на ділянці здійснюється складування будівельних матеріалів споруджено тимчасові виробничі та побутові споруди, що має ознаки проведення підготовчих будівельних робіт та не відповідає меті, для якої земельну ділянку відведено в оренду (виключно для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення);

-сторонами в договорі оренди землі узгоджено конкретні умови використання орендарем земельної ділянки: виключно для експлуатації та обслуговування існуючих об`єктів нерухомого майна, а не для нового будівництва;

-«експлуатація та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення» є не лише видом використання земельної ділянки, визначеним в межах цільового призначення ділянки « 06.03. для інших оздоровчих цілей», а й умовою договору оренди землі, тобто договірним зобов`язанням яке взяв на себе відповідач як орендар земельної ділянки;

-мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні позову тим, що орендар має право самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення земельної ділянки та умов договору оренди землі, суд першої інстанції неправильно застосував ст.25 Закону України «Про оренду землі» та, як наслідок, ст.ст. 32, 24, 34, Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 525, 651 Цивільного кодексу України, оскільки право орендаря самостійно господарювати на орендованій земельній ділянці обмежується умовами використання такої ділянки;

-зі змісту пункту 7.3. договору оренди землі вбачається, що орендар має право здійснювати поліпшення на орендованій земельній ділянці за письмовою згодою орендодавця. Вказане узгоджується із приписами статті 25 Закону України «Про оренду землі», де зазначено, що орендар має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові, та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження, однак матеріали справи не містять письмової згоди власника земельної ділянки (Одеської міської ради) на проведення орендарем (ТОВ «Кано Трейд») будь-яких поліпшень на орендованій земельній ділянці;

-відповідно до публічно доступних відомостей на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на замовлення ТОВ «Кано Трейд» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у листопаді 2020 року зареєстровано чотири дозволи на проведення нового будівництва на орендованій земельній ділянці, однак орендодавцем є саме Одеська міська рада, а не Управління, а відтак дозвільні документи на проведення нового будівництва не є письмовою згодою орендодавця в розумінні статті 25 Закону України «Про оренду землі» та умов договору;

-відповідно до відомостей в розширеній (деталізованій) інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка долучалась до позову, 26.02.2021 розділ на об`єкт нерухомого, який належить ТОВ «Кано Трейд», а саме нежитлові будівлі та споруди, для експлуатації та обслуговування яких відведено в оренду спірну земельну ділянку, - закрито у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна, та припинено речове право ТОВ «Кано Трейд» на вказаний об`єкт нерухомого майна;

-з огляду на викладені обставини, матеріалами справи підтверджується, що на спірній земельній ділянці, яку відведено виключно для експлуатації та обслуговування існуючих будівель, фактично проводяться підготовчі будівельні роботи з нового будівництва, що є істотним порушенням умов договору оренди землі та підставою для його розірвання;

-відповідно до змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції за власною ініціативою, маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, самостійно отримав витяг, згідно якого станом на вказану дату за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди та врахував його під час прийняття рішення, однак відповідно до частини четвертої статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи викладене, суд залишив поза увагою доводи прокурора про сумнівний характер відомостей щодо чинної реєстрації права власності відповідача та взагалі їх фізичного існування, оскільки, як уже було зазначено, 26.02.2021 розділ на об`єкт нерухомого майна було закрито у зв`язку з його знищенням та припинено речове право на вказаний об`єкт. Відповідно до статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаним обставинам;

-посилаючись на низку постанов Верховного Суду, прокурор зазначає, що крім згаданого, окремою підставою для розірвання договору оренди землі є також факт систематичної несплати орендарем орендної плати. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому. Однак, суд першої інстанції, в порушення частини четвертої статті 236 ГПК України не врахував наведені прокурором правові висновки Верховного Суду;

-поза увагою суду залишились доводи прокурора про те, що упродовж дії договору оренди землі Одеська міська рада вже тричі зверталась до суду про стягнення заборгованості з орендної плати з ТОВ «Кано Трейд» (справи №916/1436/21, №916/3892/21, №916/3341/23), що свідчить про істотне порушення відповідачем умов вказаного договору також і у частині своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І. Колоколова, Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3679/23. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 у справі №916/3679/23 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

11.09.2024 матеріали справи №916/3679/23 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 по справі №916/3679/23. Встановлено учасникам справи строк до 27.09.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 27.09.2024 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 по справі №916/3679/23 призначено на 24.10.2024 об 11:00 год.

24.10.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД надійшли письмові пояснення, які помилково названі відзивом на апеляційну скаргу, про що повідомив представник відповідача у судовому засіданні.

Представники прокуратури, позивача та третьої особи у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечував проти її задоволення.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

03.03.2018 між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діяв Департамент комунальної власності Одеської міської ради (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Кано Трейд (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №344 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Крім того, між територіальною громадою міста Одеси в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю КАНО ТРЕЙД (Покупець) 03.03.2018 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №345 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Згідно з п. 1.1. зазначених договорів купівлі-продажу, Продавець продав, а Покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді 1/2 частки нежитлових будівель та споруд, що складає 2019,35 кв.м від загальної площі нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Прибережна, будинок 17, що відображено у технічному паспорті. В цілому нежитлові будівлі та споруди складаються з будівель та споруд: літ. А, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, G, J, F загальною площею 4038,7кв.м., основною площею 2411,4кв.м, Ф, Ц, D. Також у вказаному пункті договорів купівлі-продажу від 03.03.2018 за №№344, 345 зазначено, що нежитлові будівлі та споруди знаходяться на земельній ділянці, площа якої не визначена, право власності та/або користування на яку не зареєстровано; кадастровий номер не присвоювався. Сторони погоджуються та домовились не визначати кадастровий номер земельної ділянки в цьому договорі.

Рішенням Одеської міської ради від 11.12.2019 №5582-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,4726 га з кадастровим номером :50:015:0049 за адресою: м. Одеса, вул. Прибережна, 17 та надання її в оренду ТОВ КАНО ТРЕЙД на 20 років, цільове призначення - D.06.03 - для інших оздоровчих цілей, вид використання - для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. Затверджено орендну плату в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі вказаного вище рішення міської ради 24.03.2020 між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ КАНО ТРЕЙД (Орендар) укладено договір оренди землі №77, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 4,4726 га у тому числі по угіддях: землі, які використовуються для технічної інфраструктури 0,0016 га та землі під соціально-культурними об`єктами 4,4710 га. На земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна, що належить Орендарю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01, державна реєстрація права власності на 1/2 частку якого проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 33205310, дата державної реєстрації: 10.09.2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2018 року Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, по реєстру №344. Об`єкт нерухомого майна, що належить Орендарю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 державна реєстрація права власності на 1/2 частку якого проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 33205271, дата державної реєстрації: 10.09.2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2018 року Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, по реєстру №345.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що договір укладено на 20 (двадцять) років, для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення.

Згідно п.п. 4.1., 4.3. договору оренди землі орендна плата за земельну ділянку площею 4,4726 га розрахована у розмірі 3% (трьох відсотків) від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає: 192 856,15 грн. на рік. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій безготівковій формі. Орендна плата сплачується Орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктами 5.1., 5.2. договору оренди землі встановлено, що земельна ділянка передається в оренду Орендарю, для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення. Категорія земель за основним цільовим призначенням - землі оздоровчого призначення; вид цільового призначення згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель D.06.03 (для інших оздоровчих цілей).

Орендодавець має право: вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за її цільовим призначенням згідно з п.5.1. цього договору, додержання Орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грантів, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів; вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати; вимагати дострокового розірвання договору у разі невиконання Орендарем його обов`язків, передбачених Законом України «Про оренду землі», цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (п.9, п.п.9.1.1., 9.1.2, 9.1.3. Договору).

Відповідно до підпункту 9.3.2. Орендар має право самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення земельної ділянки та умов договору.

Згідно підпункту 9.4.3. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, згідно п.5.1. договору.

Пунктом 12.3. договору оренди землі встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором , а також з інших підстав, визначених законом.

Відомості про право оренди земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.03.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Прокурор надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 01), належний відповідачу, закрито 26.02.2021 у зв`язку зі знищенням вказаного об`єкта нерухомості, та довідку ТОВ «Одеське БТІ» №268/20 від 21.07.2020, в якій зазначено, що за результатами виїзду зафіксовано, що будівлі та споруди (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які належать ТОВ «Кано Трейд» були знесені.

Крім цього, в матеріалах справи наявні містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, видані ТОВ «Кано Трейд», в пункті першому яких зазначено: «нове будівництво фізкультурно-реабілітаційного комплексу за адресою м. Одеса, Київський район, вул. Прибережна, 17, зі знесенням існуючих на ділянці нежитлових будівель і споруд.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди землі від 24.03.2020 в частині нецільового використання земельної ділянки та систематичної несплати орендної плати, прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до положень ст. 93 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Законом України Про оренду землі.

Статтею 13 Закону України Про оренду землі визначено, що оренда землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Згідно зі ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Підстави для розірвання договору визначені ЦК України, Земельним кодексом України та Законом України Про оренду землі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

За змістом статті 25 Закону України Про оренду землі орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Згідно зі ст. 32 Закону України Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У розумінні наведених положень земельного законодавства дострокове розірвання договору оренди можливе виключно за згодою або на вимогу однієї зі сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором.

При цьому, звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор вказав на два окремі випадки, які можуть бути підставою для розірвання договору оренди землі: нецільове використання земельної ділянки та систематична несплата орендної плати.

З приводу доводів прокурора в частині нецільового використання земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 11 ГПК України передбачає, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження.

Принцип верховенства права спрямований на доступ зацікавлених осіб до правосуддя з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів за умови дотримання справедливого розгляду справи, а також принципів правової визначеності, рівності та виконання судового рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", пп. 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Отже, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 20 ЗК України класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

Статтями 47 та 48 ЗК України встановлено, що до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. На землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель. На територіях лікувально-оздоровчих місцевостей і курортів встановлюються округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони. У межах округу санітарної (гірничо-санітарної) охорони забороняються передача земельних ділянок у власність і надання у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам для діяльності, несумісної з охороною природних лікувальних властивостей і відпочинком населення. Будівництво об`єктів житлового, громадського призначення та інших об`єктів, інша господарська діяльність на землях оздоровчого призначення здійснюються виключно за умови дотримання режимів округів і зон санітарної (гірничо-санітарної) охорони, якщо така діяльність сумісна з охороною природних лікувальних ресурсів і відпочинком населення.

За цільовим призначенням землі України поділяються на категорії.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №458 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі Класифікація), яка була чинна до 18.04.2023, у зв`язку з прийняттям Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №586 від 22.03.2023.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 цієї Класифікації (в редакції, чинній на момент укладення договору і видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у Державному земельному кадастрі. Класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Згідно з підпунктом 10 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (в редакції, чинній на момент укладення договору і видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень), до Державного земельного кадастру вносяться відомості про земельні ділянки, зокрема про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), що включає такі складові: категорія земель згідно з підпунктом 6 п. 22 цього Порядку; цільове призначення згідно з документацією із землеустрою; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель згідно з ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України.

Згідно з Класифікацією до секції D належать землі оздоровчого призначення, код 06.03 для інших оздоровчих цілей.

Із наведеного вище вбачається, що слід розрізняти поняття «цільове призначення земельної ділянки» та «вид використання земельної ділянки».

Велика Палата Верховного Суду постановою від 01.06.2021 у справі №925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі №21-417а12, від 08.04.2015 у справі №6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі №701/902/17-ц, від 03.06.2019 у справі №708/933/17, від 24.02.2020 року у справі №701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Проте такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового чинним законодавством не передбачено.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Як встановлено судом першої інстанції, не заперечується сторонами та вбачається із договору оренди землі, спірна земельна ділянка належить до категорії земель за основним цільовим призначенням - землі оздоровчого призначення.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що у вказаній справі прокурором не доведено здійснення відповідачем нецільового використання земельної ділянки, оскільки надані прокурором докази (зокрема, акти обстеження земельної ділянки, зареєстровані містобудівні умови та дозволи на будівництво) можуть свідчити лише про намір у майбутньому змінити вид використання спірної земельної ділянки, а не її цільове призначення, що вбачається із змісту вказаних документів.

Крім цього, з приводу посилань прокурора на те, що отримання містобудівних умов та намір будівництва порушує умови договору оренди землі, оскільки метою укладання вказаного договору було обслуговування вже існуючих об`єктів нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що із пункту 5.1. договору оренди землі від 24.03.2020 №77 вбачається, що земельна ділянка передається в оренду орендарю для експлуатації та обслуговування об`єктів медичного та фізкультурно-оздоровчого призначення, де не зазначено формулювання «вже існуючих», а відтак посилання прокурора на протилежне є безпідставними.

З приводу посилань прокурора на те, що належний відповідачу об`єкт нерухомості був знищений, а речове право припинено, а також те, що суд першої інстанції, отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушив вимоги статті 74 ГПК України, оскільки суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

По-перше, відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що отримання судом інформації з державного реєстру не є збиранням доказів щодо предмета спору, а є лише заходом, спрямованим на перевірку та оцінку доказів, наданих прокурором.

По-друге, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом спору у даній справі є вимога прокурора про розірвання договору оренду землі та повернення земельної ділянки.

Підставою позову в даній справі прокурор зазначив порушення відповідачем двох істотних умов договору оренди землі: нецільове використання земельної ділянки та систематична несплата орендної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що встановлення обставин про знищення об`єкта нерухомості або його наявності на момент звернення до суду з даним позовом, не входить до предмета позову у даній справі, виходячи з принципів, які викладені вище, а докази у справі у своїй сукупності не підтверджують доводи прокурора про відсутність у відповідача об`єктів нерухомого майна на орендованій земельній ділянці, та, як вже зазначалося, слід відрізняти зміну цільового призначення землі від зміни виду її використання.

З огляду на зазначене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що у даному випадку немає передбачених законом підстав для розірвання договору оренди землі з підстав нецільового використання земельної ділянки, а відтак доводи прокурора у цій частині відхиляються.

Щодо систематичної несплати відповідачем орендної плати, як підстави для розірвання договору оренди землі, колегія суддів зазначає наступне.

Важливим принципом цивільних правовідносин є принцип свободи договору.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, принцип свободи договору не є безумовним, межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а погоджені сторонами умови договору повинні відповідати не лише вимогам цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а й засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права.

У цьому контексті варто зазначити, що принцип справедливості, добросовісності і розумності обмежує дію принципу свободи договору. Учасники цивільних правовідносин можуть, зокрема укладати договори і на свій розсуд визначати їх умови, але з урахуванням прав і інтересів контрагентів.

Отже, закріплений Цивільним кодексом України принцип свободи договору має співвідноситися із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов`язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Як вже зазначалось, однією із підстав розірвання договору оренди землі прокурор вказав систематичну несплату орендної плати.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Водночас систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання такого договору.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №175/642/19.

Як встановлено апеляційним господарським судом, у провадженні Господарського суду Одеської області перебували справи №916/1436/21, №916/3892/21, №916/3341/23, предметом яких були стягнення заборгованості з орендної з ТОВ «Кано Трейд» за договором оренди землі від 24.03.2020.

Крім цього, звертаючись із позовом у даній справі, прокурором було також заявлено вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі. Між тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, заборгованість, яка заявлялась прокурором у даній справі була предметом розгляду іншої господарської справи №916/3341/23.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у справі №916/1436/21 було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2022 у справі №916/3892/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кано Трейд» на користь Одеської міської ради заборгованість по сплаті орендної плати, а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню. Провадження у справі №916/3341/23 також закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Крім цього, рішенням суду по справі №916/3341/23 стягнуто з ТОВ «Кано Трейд» інфляційні втрати та 3% річних.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що Одеською міською радою, як власником спірної земельної ділянки та Орендодавцем, вчинялися дії щодо стягнення орендної плати з відповідача, а відтак, у даному випадку, «системність несплати орендної плати» переривалися з кожним зверненням з позовом позивача до суду.

З огляду на зазначене, на момент розгляду даної справи, у відповідача була відсутня заборгованість по орендній платі, а відтак прокурор у вказаній справі не може посилатися на її систематичну несплату як на підставу розірвання договору оренди землі.

Крім цього, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також те, що прокурором не доведено наявність спричинення шкоди Одеській міські раді як власнику спірної земельної ділянки, те, що наведеними вище судовими рішеннями вирішено питання щодо заборгованості по орендній палаті (закрито провадження у справі та/або стягнуто заборгованість з відповідача), а також компенсацію за рахунок стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені, Південно-західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі, з підстав систематичної несплати орендної плати, а відтак погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині, та відхиляє доводи апеляційної скарги.

З приводу посилань прокурора на постанови Верховного Суду та їх неврахування судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Велика Палата Верхового Суду у справі №233/2021/19 звернула увагу на те, що слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким -, чим-небудь, схожий на когось, щось;такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. На те, що зміст спірних правовідносин визначальний для їхнього порівняння на предмет подібності вказує, зокрема, частина десята ГПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин (як-от участь банку або іншої фінансової установи у кредитних правовідносинах, що слідує зі змісту частини першої статті 1054 ЦК України) та/чи їх специфічний об`єкт (об`єктом правовідносин за кредитним договором є кошти).

Якщо норма права не передбачає, що її дія поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах.

Так само не завжди для встановлення подібності правовідносин має значення й об`єктний критерій. Наприклад, у постанові від 5 грудня 2018 року у справі №522/2201/15-ц, вирішуючи питання невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у порівнюваних справах №6-52цс14, №6-535цс15 і №916/2129/15 об`єктами спору були нежилі приміщення, а не земельні ділянки, як у справі №522/2201/15-ц. Водночас Велика Палата Верховного Суду вказала, що означена відмінність в об`єктах спору не означає неподібність спірних правовідносин у зазначених справах, бо і нежилі приміщення, і земельні ділянки є нерухомим майном, щодо якого приписи ЦК України про позовну давність і про витребування майна з чужого незаконного володіння мають діяти однаково.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, звертає увагу прокурора, що правовідносини у справах, на які прокурор посилається у позовній заяві та апеляційній скарзі та правовідносини даної справи не є подібними за змістовним критерієм з огляду на наведене вище, зокрема, з підстав того, що заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за землю, систематичність несплати якої могла б бути підставою для розірвання договору, була предметом розгляду у інших господарських справах за результатами яких на момент розгляду даної справи вже прийняті судові рішення, що встановлено апеляційним господарським судом.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати, а відтак доводи прокурора у цій частині також відхиляються.

Окремо, колегія суддів зазначає, що позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку є похідною вимогою від вимоги про дострокове розірвання договору оренди №77 від 24.03.2020, а тому, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі, то відповідно відсутні підстави і для задоволення вимоги про повернення земельної ділянки, про що вірно зазначено Господарським судом Одеської області у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2024 у справі №916/3679/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.2024

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький