ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Справа № 903/335/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Волинської області від 30 липня 2024 року по справі №903/335/24 (суддя Шум М.С.)

час та місце ухвалення рішення: 30 липня 2024 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а, повний текст рішення складено 5 серпня 2024 року

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до Військової частини НОМЕР_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МКГ РЕЙЛ"

про стягнення 695 962 грн 61 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - Гуменюк І.П.;

від Відповідача - Деребон В.А.;

від Третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі Позивач) звернулась до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі Відповідач) про стягнення 695 962 грн 61 коп. заборгованості.

В справі брала участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "МКГ РЕЙЛ" (надалі - Третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем нараховано 695 962 грн 61 коп. за затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції. Позивач зазначає, що нараховані по станції призначення платежі вантажоодержувачем не сплачено через відсутність коштів на його особовому рахунку, а також визначення платником Третьої особи. Проте, відповідно до наказів про переадресування наданого гарантійного листа, Третя особа виступала платником по платежах, які нараховано по прибуттю на станцію Луцьк. Інші платежі, які нараховано на станції Луцьк з вини вантажоодержувача через несвоєчасне прийняття та вивантаження вантажу, а також наданих послуг, пов`язаних з видачею вантажу у відповідності до норм матеріального права покладаються на вантажоодержувача - Відповідача. Правовим обґрунтуванням позовних вимог зазначено Статут залізниці України, Правила користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113, наказ Міністерства транспорту України від 20 січня 1997 року №18 «Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України».

Рішенням Господарського суду Волинської області від 30 липня 2024 року в справі №903/335/24 в задоволенні позову відмовлено.

Відповідне судове рішення ґрунтується на тому, що договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом укладено між Третьою особою та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з відповідними умовами та зобов`язаннями, в тому числі, і щодо плати за користування вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що згідно з листом Третьої особи від 3 жовтня 2023 року №03-10/23-9, що адресований начальнику станції Луцьк Львівської залізниці Третя особа гарантувала оплату тарифу, додаткових зборів, а також належних платежів по прибуттю з коду 8238521 по станції Луцьк Львівської залізниці за вагони з вантажем паливо авіаційне, що прибули на адресу Відповідача.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також вказав, що Позивач звернувся із відповідною позовною заявою про стягнення коштів до неналежного Відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Констатував, що Договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів для техніки спеціального призначення укладено між Міністерством оборони України (Замовник) та Третьою особою (Постачальник) з відповідними умовами та що спірні правовідносини виникли між Позивачем та Третьою особою, а відтак Відповідач є неналежним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючи з рішенням суду першої інстанції, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/335/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 145-147).

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що підставою для звернення до суду першої інстанції став обов`язок Відповідача, який відповідно до статті 44 Статуту залізниць України, за звернення Третьої особи про переадресування вагонів за первинними перевізними документами № №41730884, 41745068 на станцію Луцьк Львівської залізниці на адресу Відповідача, став новим одержувачем вантажу, платежів, які нараховані на станції Луцьк через несвоєчасне прийняття та вивантаження вантажу, а також наданих послуг пов`язаних з видачею вантажу (користування вагонами, подавання та забирання їх, зберігання), відповідно до умов договору "Про подачу та забирання вагонів" №Л/ДН-3/21/263/мп від 11 серпня 2021 року.

Апелянт зазначає, що згідно матеріалів справи відправником вантажу зазначена Третя особа, перевізником є АТ "Українська залізниця", отримувачем вантажу після переадресації вагонів став Відповідач, відтак висновок суду про те, що Відповідач не може бути платником за нарахованими платежами і зборами на переконання Позивача, є безпідставним, оскільки, відповідно до статті 125 Статуту після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 4 вересня 2024 року в справі №903/335/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Волинської області від 30 липня 2024 року по справі №903/335/24. Запропоновано учасникам по справі №903/335/24 в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

12 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідач надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Відповідач просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказав, що Позивач подав рухомий склад вагонів для розвантаження лише після наданої письмової гарантії Третьої особи щодо здійснення оплати по заборгованості, відповідно до пам`ятки №2 про подавання вагонів перші вагони (шість штук відповідно до спроможності розвантажувального пункту) були подані 4 жовтня 2023 року о 19 год. 30 хв. з огляду на що розвантаження відповідно до договору почалось 5 жовтня 2023 року близько 8 год. після прибуття представника Третьої особи та було закінчено близько 14 год. 30 хв.. Наголошує, що вимушена затримка сталась до 14 год. 6 жовтня 2023 року відповідно пам`ятки №3 з вини Позивача, так як на балансі військової частини відсутні локомотиви для маневрування, відповідно прибирання вагонів після розвантаження було здійснено Позивачем разом з подачею наступних шести вагонів, які були розвантажені близько 19 год. 6 жовтня 2023 року та відповідно до пам`ятки №4 наступні чотири вагони було подано о 19 год. 19 хв. 6 жовтня 2023 року разом з прибиранням попередніх шести вагонів.

17 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач вказав, що дії Позивача не є навмисними чи неправомірними діями. В даному випадку Позивач вважає, що діяв виключно у відповідності та на підставі зазначених норм та вказує, що правил та факту зловживань монопольним становищем не доведено Відповідачем.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 жовтня 2024 року проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 30 жовтня 2024 року об 15:20 год. Клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

29 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у господарській справі №903/335/24 у зв`язку з перебуванням Відповідача у складі Збройних Сил України які безпосередньо приймають участь в бойових діях та захисту країни.

30 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшли заперечення на клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі. Позивач вказав, що Відповідачем належним чином необґрунтовано та не підтверджено наявність підстав для зупинення провадження у справі за наведених ним обґрунтувань у поданих до суду клопотанні, оскільки не надано доказів того, що всі їх працівники, які згідно з функціональними обов`язками здійснюють представництво та самопредставництво їх в судах, проходять військову службу, що унеможливлює належне представництво заявників в суді.

В судовому засіданні від 30 жовтня 2024 року заслухано представника Позивача з приводу заявленого ним клопотання про зупинення провадження, який просив зупинити провадження у господарській справі №903/335/24 у зв`язку з перебуванням Відповідача у складі Збройних Сил України, вказуючи, що відповідно до частини 3 статті 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

В судовому засіданні від 30 жовтня 2024 року заслухано представника Відповідача з приводу заявленого Відповідачем клопотання про зупинення провадження по даній справі, який заперечив проти задоволення такого клопотання, вказавши, що як свідчать матеріали справи, перебування Відповідача у складі Збройних Сил України не обмежило його реалізації права на участь у розгляді цієї справи. На переконання представника, частина 3 статті 227 ГПК України стосується виключно фізичних осіб, а не військових частин.

Колегія суддів розглянувши клопотання про зупинення провадження, після виходу з нарадчої кімнати ухвалила відмовити в задоволенні такого клопотання з огляду на його безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно до частини 3 статті 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

В той же час тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України у взаємозв`язку з положеннями частин першої - третьої статті 56 ГПК України із застосуванням філологічного та логічного способів їх інтерпретації свідчить, що закріплена законодавцем у статті 227 цього Кодексу норма щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан стосується та може бути застосована фактично щодо фізичних осіб.

При цьому, мова в даній статті йде само про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України, в той же час Відповідач не перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а і на постійній основі основною є військовою одиницею постійної організації в збройних силах, що організаційно може входити до складу більшої військової частини або з`єднання та безпосередньо входить до складу ЗСУ. Відтак, дана стаття стосуєтьсяя фізичної особи, котра по суті може перебувати саме у складі Відповідача (чи іншої військової частини, котра в свою чергу входить до складу ЗСУ), з огляду на те, що він і є тими самими Збройними Силами України, перебування у складі яких, за підтверджених обставин, може бути підставою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України.

Дане є підставою для відмови у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі №903/335/24 саме на підставі пункту 3 частин першої статті 227 ГПК України.

В судовому засіданні від 30 жовтня 2024 року, представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/335/24 та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Представник вказав, що відповідно до статті 44 Статуту залізниць України, за зверненням Третьої особи про переадресування вагонів за первинними перевізними документами № №41730884, 41745068 на станцію Луцьк Львівської залізниці на адресу Відповідача останні, став новим одержувачем вантажу, платежів, які нараховані на станції Луцьк через несвоєчасне прийняття та вивантаження вантажу, а також наданих послуг пов`язаних з видачею вантажу, відповідно до умов договору "Про подачу та забирання вагонів" №Л/ДН-3/21/263/мп від 11 серпня 2021 року. Представник зазначає, що згідно матеріалів справи відправником вантажу зазначена Третя особа, перевізником є АТ "Українська залізниця", отримувачем вантажу після переадресації вагонів став Відповідач, відтак на його переконання висновок суду про те, що Відповідач не може бути платником за нарахованими платежами і зборами, є безпідставним, оскільки, відповідно до статті 125 Статуту після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач.

В судовому засіданні від 30 жовтня 2024 року представник Відповідача заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду Волинської області без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Представник Відповідача вказав, що Позивач подав рухомий склад вагонів для розвантаження лише після наданої письмової гарантії Третьої особи щодо здійснення оплати по заборгованості, відповідно до пам`ятки №2 про подавання вагонів. Вимушена затримка на його переконання сталась відповідно пам`ятки №3 з вини Позивача, так як на балансі військової частини відсутні локомотиви для маневрування, відповідно прибирання вагонів після розвантаження було здійснено Позивачем разом з подачею наступних шести вагонів, які були розвантажені близько 19 год. 6 жовтня 2023 року. Представник вказав, що договірні відносини існують саме між Третьою особою та МОУ, а не з Відповідачем.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 1 лютого 2023 року між Третьою особою та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом у редакції, що оприлюднена 27 січня 2023 року (https://uz-cargo.uz.gov.ua/contracts/nova-redaktsiia-dohovoru-pro-nadannia-posluh-z-orhanizatsii perevezen-vantazhiv-zaliznychnym-transportom-vid-27012023).

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг з організації перевезення предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Перевезення послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому Договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, , Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів.

Пунктами 2.1.4, 2.1.5 договору про надання послуг з організації перевезення встановлено обов`язок Третьої особи сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника.

Відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника

Підпунктом 2.2.1 договору про надання послуг з організації перевезення передбачено, що Третя особа має право на власний розсуд укладати договори з третіми особами (вантажовідправниками, вантажоодержувачами, платниками, експедиторами, митними брокерами, особами, що володіють транспортними засобами, портовими операторами та іншими) відповідаючи за їх дії або бездіяльність, перед Перевізником як за власні, а також виступати платником в інтересах третіх осіб за Договором.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.4.3, 3.4.4 договору про надання послуг з організації перевезення Третя особа зобов`язалася сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника (далі плата за користування власними вагонами Перевізника).

Моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами Перевізника, визначеної в пункті 3.4 Договору, є момент передачі Замовнику власних вагонів Перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами.

Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами Перевізника у випадках вказаних в пункті 3.4. Договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами Перевізника в частині, що не визначена Договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами.

Загальний час, за який нараховується та сплачується Замовником плата за користування власними вагонами Перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні Замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

Також плата за користування власними вагонами Перевізника нараховується та сплачується Замовником у випадку їх затримки під час перевезення з причин, що не залежать від Перевізника. В таких випадках кількість годин затримки обліковується окремо по кожній станції затримки на підставі актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пунктів 5.1 договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку Замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно статті 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості Перевізник має право, відповідно до статтей 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

16 березня 2023 року між Міністерством оборони України (Замовник) та Третьою особою (Постачальник) укладено договір №286/1/23/10 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету (надалі Договір постачання; а.с. 90-92).

Відповідно до пункту 1.1, 5.3 Договору постачання, Третя особа зобов`язалася постачити у 2023 році нафту та дистиляти (авіаційний гас) для потреб Замовника згідно з Специфікацією, а Замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з Специфікацією (у Специфікації зазначено товар, оплата за перевезення якого є предметом спору).

Витрати на вантажно-розвантажувальні роботи, транспортні витрати по доставці товару до одержувачів Замовника включені у загальну вартість товару.

Окрім того 11 серпня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір Л/ДН-3/21/263/м/п про подачу та забирання вагонів при станції Луцьк регіональної філії Львівська залізниця згідно з умовами якого відбувалося вивантаження товару 4 жовтня 2024 року та 6 жовтня 2023 року на підіїзній колії вантажоодержувача (а.с. 16-19).

Згідно із залізничними накладними №41720284, та 17 червня 2023 року Позивачем прийнято до перевезення вантаж вагони залізничні з вантажем «паливо для реактивних двигунів» на станції Рені Одеської залізниці (16 цистерн). Станція призначення Одеса-Застава Одеської залізниці.

Згідно з листом Третьої особи від 26 вересня 2023 року №26-09/23-2 проведено переадресацію зазначеного вантажу (16 цистерн) на станцію Луцьк Львівської залізниці та змінено отримувача вантажу в/ч НОМЕР_1 (а.с. 15).

1 жовтня 2023 року вантаж у кількості 16 цистерн за зазначеними перевізними документами доставлено на станцію Луцьк, що підтверджується календарні штампи на долучених до матеріалів справи накладних.

4 жовтня 2023 року перевізні документи №41720284 та №41745068 розкредитовано Відповідачу та проставлено відмітку про отримання вантажу.

В свою чергу, Позивачем складено Акти загальної форми про закінчення затримки вагонів.

Нараховані суми Позивач обґрунтовує затримкою вагонів на станції з вини Відповідача в очікуванні подачі під вантажні операції, вагони простоюють на коліях станції в очікуванні розкредитування перевізних документів.

Оскільки Відповідач в добровільному порядку та терміни не здійснив оплату заборгованості, що стало підставою для звернення Позивача до суду з метою захисту порушеного, на його думку права, з позовом до Відповідача, як одержувача вантажу, про стягнення коштів в сумі 695962 грн 61 коп. з ПДВ (а саме: збір за повідомлення в сумі 20 грн 40 коп.; збір за подачу-забирання в сумі 49 759 грн 32 коп.; плата за маневрову роботу в сумі 9 022 грн 20 коп.; плата за користування вагонами в сумі 404 499 грн 60 коп.; збір за зберігання вагонів в сумі 71 337 грн 60 коп.; плата за охорону вантажу в сумі 161323 грн 49 коп.).

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги є стягнення заборгованості в сумі 695 962 грн 61 коп., пов`язаної з затримкою вагонів на станції, як вказує Позивач, з вини Відповідача (в очікуванні подачі під вантажні операції, вагони простоюють на коліях станції в очікуванні розкредитування перевізних документів).

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вказує Позивач згідно з Актами загальної форми №1417, №1428, 1430, 1460, 1461, 1462 вагони простоюють на коліях станції в очікуванні розкредитування перевізних документів. При цьому, незважаючи на існування договірних відносин щодо поставки товару між МОУ та Третьою особою, саме на підставі гарантійного листа №03-10/23-9 Третьої особи, одержувачем товару став в послідуючому уже Відповідач.

Договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів для техніки спеціального призначення укладено між Міністерством оборони України (Замовник) та Третьою особою (Постачальник) з відповідними умовами.

Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом укладено між Третьою особою та АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з відповідними умовами та зобов`язаннями, в тому числі, і щодо плати за користування вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника

Згідно з листом Третьої особи від 3 жовтня 2023 року №03-10/23-9, що адресований начальнику станції Луцьк Львівської залізниці Третя особа гарантувала оплату тарифу, додаткових зборів, а також належних платежів по прибуттю з коду 8238521 по станції Луцьк Львівської залізниці за вагони з вантажем паливо авіаційне, що прибули на адресу Відповідача. Окрім того, Третя особа в гарантійному листі вказала про те, що платником зазначали саме Третю особу.

При цьому як встановлено судом, у всіх документах, котрі пов`язані із затримкою вагонів на станції, платником зазначено саме Третю особу.

Зокрема, згідно з накладними №41730284 та №41745068 відправником та особою, яка здійснює сплату перевізних платежів є Третя особа.

Як вбачається з відомостей плати за користування вагонами код та найменування платника 8238521 Третя особа.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що згідно з листом Третьої особи від 3 жовтня 2023 року №03-10/23-9, що адресований начальнику станції Луцьк Львівської залізниці Третя особа гарантувало оплату тарифу, додаткових зборів, а також належних платежів по прибуттю з коду 8238521 по станції Луцьк Львівської залізниці за вагони з вантажем паливо авіаційне, що прибули на адресу Відповідача.

Підсумовуючи усе встановлене вище в постанові, вбачається, що: Відповідач є лише отримувачем вантажу у господарських відносинах між Міністерством оборони України та Третьою особо; видача вантажу перевізником військовій частині не відбулася ні документальна, ні фактична через наявність заборгованості замовником Третьої особи перед залізницею (про що зазначено в заяві свідка від 3 червня 2024 року); в даному випадку відсутня вина Відповідача, оскільки усі затримки були здійснені з вини Замовника (Третьої особи), оскільки останній зобов`язався взяти на себе усі ризики, пов`язані з доставкою палива відповідно до умов Договору; відповідно до умов пункту 5.3 Договору (витрати на вантажно-розвантажувальні роботи, транспортні витрати по доставці Товару до одержувачів включені у загальну вартість товару).

В силу дії частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад сторін у судовому процесі.

Поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 Господарського процесуального кодексу України (частина 1 статті 45 цього Кодексу); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц, від 7 липня 2020 року в справі № 712/8916/17.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року в справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 910/7122/17.

У відповідності до частин 1, 3, 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Частиною 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які захищають свої інтереси і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві.

Відтак належним відповідачем має бути особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення.

Схожий подібний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року в справі № Б-39/02-09.

Тож визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Тобто саме суд на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, ураховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

Згідно з частинами першою, другою статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського судупро те, що за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.

Подібні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19.

Водночас колегія суддів враховує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Схожий висновок викладений і у постанові Верховного суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 лютого 2024 року в справі № 902/1331/22.

Відтак підсумовуючи усе вищеописане, колегія суду виснує, що спірні правовідносини виникли між Позивачем та Третьою особою, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами, а відтак Відповідач є неналежним відповідачем у даній справі.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, судова колегія не досліджує обставин підтвердження чи спростування наявності порушених прав Позивача у відповідних фактичних підставах позову щодо затримки вагонів залізниці під час вивантаження товару. Відтак, колегія суду відмовляє в задоволенні позову про стягнення заборгованості в сумі 695962 грн 61 коп..

Дане рішення й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позову, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Позивача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Волинської області від 30 липня 2024 року по справі №903/335/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 30 липня 2024 року по справі №903/335/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу № 903/335/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 4 листопада 2024 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.