РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2024Справа № 910/6206/24
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/6206/24.

За позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестстрой» (02166, м. Київ, проспект Лісовий, буд. 35)

про стягнення 81 389, 66 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестстрой» про стягнення 81 389, 66 грн, з яких 25 795, 05 грн 3 % річних та 55 594, 61 грн інфляційних втрат нарахованих у порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за період з 20.11.2018 по 24.12.2020 за прострочення сплати сум заборгованостей, що встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/11460/18.

29.05.2024 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 29.05.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

04.06.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 29.05.2024.

11.06.2024 суд ухвалою відкрив провадження у справі. Розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

22.11.2017 між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство «Укрсиббанк»), як банком (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестстрой», як клієнтом (відповідач) укладено індивідуальну угоду про надання овердрафту №6234345OV201701 (з правилами) в рамках договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського рахунку (з правилами) №1 від 26.08.2016 (надалі - Договір).

Згідно пункту 1.1. індивідуальної угоди банк встановлює клієнту овердрафт на поточному рахунку клієнта №4500, що відкритий в банку, код банку 351005 (далі - поточний рахунок), а клієнт зобов`язується повертати використану суму овердрафту, сплачувати проценти, комісії та інші платежі за наданим овердрафтом в порядку, розміри та строки, визначені цією індивідуальною угодою та правилами. Цільове призначення овердрафту - для ведення поточної господарської діяльності клієнта відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 1.3. індивідуальної угоди ліміт овердрафту встановлюється у розмірі 1 000 000,00 грн.

Пунктом 1.4. індивідуальної угоди передбачено строк користування овердрафтом з 22.11.2017 року (дата початку строку овердрафту) до 30.10.2018 року (дата закінчення строку овердрафту). При цьому, клієнт має можливість отримання овердрафту, починаючи із дати початку строку овердрафту до дати, що передує даті закінчення строку овердрафту (включно).

В силу пункту 1.5. індивідуальної угоди процентна ставка є фіксованою.

Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1 пункту 1.5. індивідуальної угоди сторони досягли згоди, що за час фактичного користування овердрафтом позичальник сплачує проценти у розмірі 19.90% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно з умовами договору овердрафту та /або правил.

Відповідно до пункту 1.7. індивідуальної угоди клієнт сплачує банку наступні комісії:

- комісія за надання овердрафту 1% мін. 300 грн. від суми встановленого ліміту овердрафту;

- комісія за управління овердрафтом, що розраховується як 0,6% від суми ліміту овердрафту.

Відповідача не виконував кредитні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за вказаною індивідуальною угодою.

За таких обставин, позивач в 2018 році звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/11460/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідач на користь позивача 443 295, 37 грн основного боргу (овердрафт), 122 727, 66 грн процентів за період з 30.01.2018 року по 13.08.2018 року, 6 519, 00 грн комісії та 8 588, 13 грн судового збору.

20.11.2018 на виконання рішення суду від 24.10.2018 Господарський суд міста Києва видав відповідний наказ.

24.12.2020 рішення суду від 24.10.2018 виконане в повному обсязі.

Позивач зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/11460/18 виконане в повному обсязі 24.12.2020.

З огляду на зазначене, позивач за період з 20.11.2018 по 24.12.2020 нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 25 795, 05 грн та інфляційні втрати у розмірі 55 594, 61 грн.

II. Предмет позову.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат за період з 20.11.2018 по 24.12.2020 у загальному розмірі 81 389, 66 грн.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

(1) Між позивачем та відповідачем укладено індивідуальну угоду від 22.11.2017 про надання овердрафту №6234345OV201701 (з правилами) в рамках договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського рахунку (з правилами) №1 від 26.08.2016;

(2) На виконання умов індивідуальної угоди позивач надав відповідачу овердрафт;

(3) У зв`язку з неналежним виконанням індивідуальної угоди відповідачем у частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та рішенням якого позов задоволено повністю;

(4) Позивач в порядку статті 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних та інфляційні втрати на суму, яка присуджена рішенням суду за період з моменту набрання рішенням законної сили і до повного його виконання.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС та з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.06.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 02166, м. Київ, проспект Лісовий, буд. 35.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 11.06.2024 була повернена до Господарського суду міста Києва 04.07.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Окрім цього, в ухвалі від 11.06.2024, суд повідомив відповідача, що у відповідності до статті 6 та статті 42 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ХІ, що введений в дію 18.10.2023 відповідач зобов`язаний зареєструвати «Електронний кабінет» в ЄСІТС.

Однак, відповідач не виконав обов`язок, який передбачений частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України щодо реєстрації «Електронного кабінету» в ЄСІТС.

Також, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 у справі №910/6206/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/6206/24, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи застосовуються приписи статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин?

- чи наявні підстави у позивача нараховувати відповідачу 3% річних та інфляційні втрат?

- чи вірно визначені позивачем періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат?;

- чи обґрунтовані заявлені суми до стягнення, а відтак чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 81 389, 66 грн, що в свою чергу зумовлено простроченням відповідачем повернення кредиту та сплати процентів і комісії за користування кредитними коштами за індивідуальною угодою від 22.11.2017, що було предметом розгляду у справі №910/11460/18 за період з моменту набрання рішенням у справі №910/11460/18 законної сили (20.11.2018) і до повного його виконання (24.12.2020).

Оскільки, рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/11460/18, яким позовні вимоги позивача задоволені повністю набрало законної сили, тому таке рішення в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для даної справи.

Так, зокрема, судом в рішенні від 24.10.2018 у справі №910/11460/18 встановлено факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів за індивідуальною угодою про надання овердрафту та те, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасного погашення овердрафту та процентів у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка у вказаному рішенні була повністю задоволена та стягнута з відповідача.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 стаття 509 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України (частина 2 стаття 509 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, відповідач правомірно нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за час виконання судового рішення від 24.10.2018.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 3 статті 13 та частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач в свою чергу, заперечень та/або пояснень щодо вище зазначених обставин до суду не подав, а також не надав відповідних доказів, які б в свою чергу могли спростувати доводи позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, здійснивши перевірку правильності розрахунку позивачем 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що розрахунки є арифметично не правильними, тому суд, здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період, які визначені позивачем з урахуванням здійснення часткових оплат, які відображені позивачем в розрахунках констатує, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 25 769, 84 грн, а інфляційних втрат - 38 281, 20 грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, оскільки відповідачем належними та допустимим доказами не спростовані доводи та вимоги позивача, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 64 051, 04 грн.

VI. Розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки даним рішенням позовні вимоги задовольняються частково, в такому випадку суд покладає суму судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 2 382, 93 грн судового збору, інша частина судового збору покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестстрой» про стягнення 81 389, 66 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестстрой» (02166, м. Київ, проспект Лісовий, буд. 35; ідентифікаційний код: 33634300) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12; ідентифікаційний код: 09807750) 3% річних у розмірі 25 769 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 38 281 (тридцять вісім тисяч двісті вісімдесят одна) грн 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 382 (дві тисячі триста вісімдесят дві) грн 93 коп.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 25, 21 грн та інфляційний втрат у розмірі 17 313, 41 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких