СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Харків Справа № 922/1727/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участю представників сторін:

позивача Верхацький І.В., адвокат за довіреністю №29/12-2023/2 від 29.12.2023

відповідача Мар`їна І.О., адвокат за довіреністю №01Др-117-1223 від 05.12.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (вх.№2183Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 (повний текст складено 30.08.2024, суддя Жиляєв Є.М.) у справі №922/1727/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м.Харків,

про стягнення 13 160 472,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"), в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 8 506 475,17 грн, 3 % річних у розмірі 794 449,11 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 859 547,75 грн, а всього 13 160 472,03 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022 в частині здійснення своєчасної оплати за природний газ, поставлений у березні та квітні 2022 року, у строки, встановлені договором.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 850 647,52 грн пені; 794 449,11 грн 3 % річних; 3 859 547,75 грн інфляційних втрат та 157 925,66 грн судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7 655 827,65 грн - відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції виходив з обставин якими встановив, що відповідачем у період з березня 2022 року по квітень 2022 року отримано за договором природний газ на загальну суму 43 470 775,06 грн та здійснено його повну оплату. Оскільки оплату за договором здійснено відповідачем із порушенням строків, встановлених умовами п. 4.3. договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нараховані позивачем до стягнення 8 506 475,17 грн пені, 3% річних у розмірі 794 449,11 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 859 547,75 грн. Водночас, за результатом розгляду матеріалів справи, доводів клопотання відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру пені до 10%, враховуючи принцип розумності та справедливості, врахувавши інтереси учасників справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені до 10% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Відтак, суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 850 647,52 грн, в частині стягнення пені в сумі 7 655 827,65 грн у позові відмовив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" з рішенням Господарського суду Харківської області частково не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 у справі №922/1727/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 7 655 827,65 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про стягнення пені в розмірі 7 655 827,65 грн задовольнити; судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про наступне:

- будучи ознайомленим з умовами договору відповідач усвідомлював, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладена відповідальність передбачена п. 6.3. договору;

- сума зобов`язання відповідача за поставку природного газу складала 43 470 775,06 грн, тоді як загальна сума заявлена до стягнення пені складала лише 8 506 475,17 грн, отже відсоток заявленого до стягнення суми пені від суми поставленого газу складав лише 19,57%. Відтак, заявлена сума пені не є надмірно великою до суми поставки з урахуванням процентного співвідношення. Саме таку усталену позицію займає Верховний Суд у визначення розміру неустойки під час вирішення аналогічних спорів (постанова від 14.07.2021 №№ 916/878/20). Таким чином, суд неспівмірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 90%, чим порушив принципи та підходи Верховного Суду у застосуванні ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України;

- належними доказами відповідачем не доведено реального скрутного фінансового стану і матеріали справи таких доказів не містять;

- покликання відповідача на скрутне фінансове/матеріальне становище не є автоматичною підставою для зменшення пені на підставі положень ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України;

- судом не враховано, що неналежне планування діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. Отже, висновок суду щодо наявності підстав для зменшення пені на 90% суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи;

- суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 551 Цивільного кодексу України;

- господарським судом застосовано ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та зменшено розмір пені на 90% без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19; не прийнято до уваги, що зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 у справі №922/1727/2. Розгляд справи призначено на 23.10.2024. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" проти доводів апелянта заперечує та вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.

Вважає, що судом першої інстанції правомірно враховано сплату відповідачем основного боргу в повному обсязі.

Наголошує, що періодом виникнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022 є березень квітень 2022 року. Воєнний стан, запроваджений Указом Президента України № 64/2022 з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, одночасно призвів до складних умов господарської діяльності підприємства; АТ «Харківміськгаз» під час воєнного стану докладало усіх зусиль для збереження можливості забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувало надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій.

Повідомляє, що тяжкий фінансовий стан товариства обумовлено також несвоєчасними та не в повному обсязі розрахунками споживачів за розподіл природного газу міста Харкова; АТ «Харківміськгаз» не могло передбачити наявність обставин, пов`язаних з війною, а також зупинення основного виду діяльності та відповідно суттєвого зменшення доходу.

Також зазначає, що 28.07.2023 НКРЕКП прийнято постанову №1387 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Харківміськгаз», яка набрала чинності з 01.08.2023. Отже, з 01.08.2023 у відповідача відсутні кошти, отримані за рахунок надання послуг розподілу природного газу, передбачені структурою тарифу. З 01.08.2023 відповідач не є суб`єктом природної монополії, діяльність з розподілу природного газу зупинено, в той час як тариф на розподіл природного газу був основним джерелом отримання доходу від діяльності Товариства.

Посилаючись на зазначені доводи відповідач вважає про відсутність вини АТ «Харківміськгаз» у неналежному виконанні своїх зобов`язань за договором.

У судовому засіданні 23.10.2024, що відбувалось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 у справі №922/1727/24 залишити без змін.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем частково, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 7 655 827,65 грн.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 22.03.2022 між Товариством з обмежено відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Акціонерним товариством Оператор Газорозподільної Системи Харківмісьгаз (споживач), який діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП від 29.06.2017 №842), укладено договір купівлі- продажу природного газу № 101/ПГ-3187-ОГРМ (далі договір).

Відповідно до умов п. 1.4. договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені Сторонами у цьому договорі, а Покупець зобов`язується прийняти і своєчасно оплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені договором.

На виконання умов договору у період з березня 2022 року по квітень 2022 року позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 43 470 775,06 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень.

Відповідно до пункту 4.3. Договору Покупець, відповідач зобов`язався здійснити оплату за реалізовані обсяги природного газу у періоді передачі не пізніше 45 (сорок п`ять) календарних днів після закінчення періоду передачі, а саме:

- 4.3.1. за ресурс березня 2022 р. - 15 травня 2022 р.

- 4.3.2. за ресурс квітня 2022 р. - 15 червня 2022 р.

Оплату за отриманий у період із березня 2022 року по квітень 2022 року природний газ на загальну суму 43 470 775,06 грн відповідач здійснив повністю, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка інформації про надходження коштів на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", однак з порушенням строку, обумовленого сторонами у п. 4.3. договору купівлі- продажу природного газу № 101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022.

Відповідно до умов п.6.3 договору, за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець, на письмову вимогу Продавця не пізніше 30 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання вимог п. 6.3. договору позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості №119/4.1.2-17931-2024 від 03.04.2024 (отримана відповідачем 05.04.2024), в якій, посилаючись на прострочення АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" строків оплати основного боргу за договором, умови п. 4.3., п. 6.3. договору, вимагав сплатити на користь позивача пеню у розмірі 8 506 475,17 грн, 3 % річних у розмірі 794 449,11 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 859 547,75 грн, а всього 13 160 472,03 грн.

Вказана вимога залишена відповідачем без виконання.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" пені у розмірі 8 506 475,17 грн, 3% річних у розмірі 794 449,11 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 859 547,75 грн, а всього 13 160 472,03 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернулось до суду з клопотанням про зменшення розміру пені до 10%.

Рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги у зв`язку із зменшенням судом розміру пені до 850 647,52 грн (на 90% від заявленого позивачем розміру), є предметом апеляційного перегляду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідношенням суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" фінансових санкцій у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо здійснення розрахунків у строки, встановлені договором купівлі- продажу природного газу № 101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначеної норми свідчить про те, що вона не є імперативною, застосовується за визначених умов та належить до дискреційних повноважень суду.

Верховний Суд у низці постанов зазначав про те, що, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, фактичне виконання зобов`язання з оплати природного газу за договором купівлі- продажу №101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022 відбулося з порушенням строків, встановлених у п. 4.3. договору, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язання, покладеного на нього за договором.

За умовами пункту 6.3 договору, за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець, на письмову вимогу Продавця не пізніше 30 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, зважаючи на умови договору та наявні в матеріалах докази що підтверджують порушення відповідачем строків розрахунків за договором, правомірним є нарахування позивачем до стягнення фінансових санкцій у відповідності до пункту 6.3 договору, в тому числі пені за період з 17.05.2022 по 14.12.2022 у сумі 8 506 475,17 грн. Наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним.

Разом з цим, до суду першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 10 %.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач звертав увагу суду, що основний борг відповідачем сплачено в повному обсязі, в той час як предметом позову є стягнення фінансових санкцій за порушення строків розрахунків, а саме, пені, індексу інфляції, 3% річних.

Відповідач наголошував, що стягнення пені в повному обсязі істотно погіршує і без того вкрай тяжкий фінансовий стан АТ Харківміськгаз, що ставить під загрозу його подальшу діяльність.

Відповідач повідомляв суду, що воєнний стан, запроваджений на території України 24.02.2022 одночасно призвів до складних умов господарської діяльності підприємства.

Посилався також на те, що 28.07.2023 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №1387 Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ Харківміськгаз, яка набрала чинності з 01.08.2023. Відповідно до умов пункту 1 Постанови №1387, зупинено Акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Таким чином, з 01.08.2023 у АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" відсутні кошти, отримані за рахунок надання послуг розподілу природного газу, передбачені структурою тарифу; з 01.08.2023 відповідач не є суб`єктом природної монополії, оскільки діяльність з розподілу природного газу зупинено, а тариф на розподіл природного газу був основним джерелом отримання доходу від діяльності Товариства; з 01.08.2023 основним видом діяльності АТ Харківміськгаз є надання в оренду майна, про що укладені відповідні договори оренди з новим Оператором ГРМ ТОВ Газорозподільні мережі України; дохід з орендної плати є єдиним фінансовим джерелом АТ Харківміськгаз, але стабільним та щомісячним.

Відповідач також зазначав, що АТ Харківміськгаз під час воєнного стану докладало усіх зусиль для збереження можливості забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувало надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій, у тому числі для об`єктів Міністерства оборони України, госпіталів, захисних споруд та інших об`єктів, що є вкрай необхідними у воєнний час для життєдіяльності регіону; аварійні бригади працюють на безперервній основі, технічний персонал на постійній основі забезпечує аварійне відновлення пошкоджених ділянок газопроводу та забезпечувало стале функціонування газопостачання в зоні ліцензованої діяльності. Починаючи з 24.02.2022 року в регіоні мають місце руйнування газопроводів, що призводило до суттєвих економічних (фінансових) втрат товариства на ремонт газорозподільних мереж, оскільки всі відновлювальні роботи, застосування автотранспорту, спеціальних машин і механізмів забезпечувались власними ресурсами та коштами.

Повідомляв, що тяжкий фінансовий стан товариства обумовлено також несвоєчасними та не в повному обсязі розрахунками споживачів за розподіл природного газу міста Харкова. Частина споживачів АТ Харківміськгаз тимчасово залишила м. Харків через постійні обстріли; АТ Харківміськгаз протягом воєнного стану не мало змоги вести фінансово-господарську діяльність у звичайному режимі.

Відповідач погоджувався, що скрутний фінансовий стан боржника сам по собі не є надзвичайною та невідворотною обставиною для зменшення пені, але , приймаючи до уваги цей факт у сукупності з воєнним станом в державі, враховуючи законодавчі обмеження на стягнення заборгованості із споживачів за спожиті послуги під час воєнного стану, що негативно впливає на фінансовий стан боржника, враховуючи залучення потужностей підприємства на потреби ЗСУ, враховуючи підтримку економіки боржником, зупинення ліцензії на розподіл природного газу, вважав про наявність підстав для задоволення клопотання про зменшення пені.

Крім того зазначав, що АТ Харківміськгаз не могло передбачити наявність обставин, пов`язаних з війною, а також зупинення основного виду діяльності та, відповідно, суттєвого зменшення доходу.

Зазначені обставини, вважав відповідач, в сукупності свідчать про відсутність вини АТ Харківміськгаз у неналежному виконанні своїх зобов`язань, у зв`язку з чим просив суд задовольнити клопотання та зменшити розмір пені до 10 відсотків.

Дослідивши рішення суду першої інстанції в контексті розглянутого клопотання відповідача, колегія суддів враховує, що наявні у справі докази свідчать, що фактичне виконання відповідачем зобов`язання з оплати природного газу за договором купівлі- продажу №101/ПГ-3187-ОГРМ від 22.03.2022 хоча і відбулося з порушенням строків, встановлених у п. 4.3. договору, але станом на час звернення позивач до суду 17.05.2024 заборгованість за договором сплачена відповідачем на користь позивача у повному обсязі, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів також враховує, що договір купівлі- продажу природного газу №101/ПГ-3187-ОГРМ укладено сторонами 22.03.2022, тобто під час дії воєнного стану, що не сприяло обставинам належного виконання його умов з боку відповідача та звісно не сприяло своєчасному здійсненню розрахунків за договором. В той же час, як вже зазначалось, зобов`язання щодо повної оплати поставленого природного газу відповідачем виконані в повному обсязі.

У клопотанні відповідач повідомляв, що АТ Харківміськгаз під час воєнного стану докладало усіх зусиль для збереження можливості забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувало надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій, у тому числі для об`єктів Міністерства оборони України, госпіталів, захисних споруд та інших об`єктів, що є вкрай необхідними у воєнний час для життєдіяльності регіону; аварійні бригади відповідача працюють на безперервній основі, технічний персонал на постійній основі забезпечує аварійне відновлення пошкоджених ділянок газопроводу та забезпечує стале функціонування газопостачання в зоні ліцензованої діяльності; починаючи з 24.02.2022 в регіоні мають місце руйнування газопроводів, що призводило до суттєвих економічних (фінансових) втрат товариства на ремонт газорозподільних мереж, оскільки всі відновлювальні роботи, застосування автотранспорту, спеціальних машин і механізмів забезпечувались власними ресурсами та коштами.

Колегія суддів вважає, що такі обставини правомірно враховані та оцінені місцевим господарським судом як підстави для зменшення неустойки, та які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені відповідачем як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер. Продовження виконання АТ Харківміськгаз в умовах воєнного стану сталого функціонування послуг з розподілу природного газу споживачам, проведення аварійних відновлювальних робіт пошкоджених ділянок газопроводів в умовах постійних обстрілів м. Харкова, зниження показників розрахунків споживачів за отримані послуги беззаперечно мало вплив на здійснення відповідачем фінансово-господарської діяльності у звичайному режимі.

Як вже зазначалось, відповідачем порушено строк виконання зобов`язання за договором, в той же час його виконання відбувалось в умовах воєнного стану. Колегія суддів враховує, що існування обставин воєнного стану безумовно не спряло покращенню фінансових показників позивача, який також здійснює свою господарську діяльність в умовах воєнного стану в державі. В той же час, позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б свідчили про його скрутне фінансове становище чи понесення матеріальних збитків у зв`язку з несвоєчасним невиконанням відповідачем умов договору у встановлені строки.

Крім того, колегія суддів вважає, що обґрунтованим є врахування судом першої інстанції доводів відповідача про те, що з 01.08.2023 відповідач не є суб`єктом природної монополії, оскільки діяльність з розподілу природного газу зупинено на підставі постанови №1387 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ Харківміськгаз від 28.07.2023, яка набрала чинності з 01.08.2023 та яка міститься на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Зокрема, відповідно до умов пункту 1 постанови №1387 визначено зупинити Акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. В той же час, як зазначає відповідач, тариф на розподіл природного газу був основним джерелом отримання доходу від діяльності Товариства і з 01.08.2023 основним видом діяльності АТ Харківміськгаз є надання в оренду майна, про що укладені відповідні договори оренди з новим Оператором ГРМ ТОВ Газорозподільні мережі України.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що будучи ознайомленим з умовами договору відповідач усвідомлював, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладена відповідальність, передбачена п. 6.3. договору.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що укладення позивачем договору з відповідачем було результатом господарської діяльності також і самого позивача та з метою досягнення економічних результатів та одержання прибутку. Отже, наявність економічних ризиків виконання договору лежить також і на позивачеві.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції, зменшуючі розмір пені на 90% не врахував, що заявлена сума пені у розмірі 8 506 475,17 грн складає лише 19,57% від суми поставки природного газу у розмірі 43 470 775,06 грн, тобто не є надмірно великою до ціни поставки з урахуванням процентного співвідношення.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції зменшено пеню на 90%, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 14.07.2021 справі № 916/878/20 та не прийнято до уваги, що зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає, що, по перше, в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 справа №916/878/20, на яку посилається апелянт, Суд зазначив, що при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначав, що найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, зазначає Суд, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Колегія суддів також зазначає, що стала судова практика Верховного Суду виходить з того, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови щодо неустойки: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

Індивідуальний характер підстав, якими в конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

По-друге, колегія суддів зазначає, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Також за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20, зменшення пені у іншому розмірі не може бути підставою для скасування рішення суду у зв`язку з недотриманням якогось конкретного розміру, оскільки питання про зменшення розміру пені віднесено на розсуд суду у кожній конкретній справі, і його вирішення залежить від обставин кожної справи, наданих сторонами доказів і наведених аргументів тощо.

Доводи скаржника про те, що зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме значення штрафних санкцій колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки стягнення судом першої інстанції 3% річних, інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми пені забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

Також за доводами скаржника, відповідач не надав доказів, що підтверджують скрутний фінансовий стан відповідача саме в період виникнення правовідносин, чим порушив положення ст.73 ГПК України, а також ст.74 ГПК України; судом першої інстанції не враховано, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Отже, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення пені та штрафу.

З приводу наведених доводів, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 17.05.2022 по 14.12.2022 у сумі 8 506 475,17 грн, в той же час, позовну заяву подано до суду 17.05.2024, тобто під час існування обставин, на які посилається відповідач у клопотанні та які підтверджують в їх сукупності незадовільний фінансовий стан відповідача. При цьому, зважаючи на специфіку виконання відповідачем господарської діяльності та здійснення повної оплати за договором навіть в умовах воєнного стану, відсутні підстави для твердження про неналежне планування відповідачем своєї господарської діяльності.

До того ж, з огляду на те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій не сприяє покращенню фінансового стану відповідача, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем значних збитків зумовлених неналежним виконанням товариством своїх зобов`язань за договором, колегія суддів приходить до висновку про наявність виняткових обставин, з якими законодавцем пов`язується можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд зменшує штрафні санкції, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені на 90% та часткового задоволення позовних вимог, оскільки зменшення розміру фінансових санкцій на 90% є оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків учасників цього спору.

Користуючись повноваженнями, наданими ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав про наявність підстав для зменшення визначеного позивачем розміру пені до 850 647,52 грн. Доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 у справі №922/1727/24 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.269, 275, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2024 у справі №922/1727/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.10.2024

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко