ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м.Дніпро Справа № 904/6653/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 року (суддя Владимиренко І.В.) у справі № 904/6653/23

за заявою ОСОБА_1

про визнання неплатоспроможним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність в порядку, передбаченому положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 01.01.2024 року заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху; встановлено строк на усунення недоліків - 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху; запропоновано заявнику усунути недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у встановлений строк, надавши суду: копії всіх кредитних договорів та договорів застави, укладених між боржником та його кредиторами, а також докази, які підтверджують розмір заборгованості та строк виконання зобов`язання, з окремим визначенням розміру основного боргу, пені та штрафу перед кожним кредитором; докази здійснення доплати авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією на суму 8 260,00 грн.; актуальну інформацію про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини на день подання заяви; декларації про майновий стан за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та за 2023 рік, заповнені з урахуванням приміток до форми декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 №2627/5; роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку невиконання заявником вимог суду про усунення недоліків заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

03.01.2024 року на електронну адресу суду заявниця (боржник) надіслала заяву (вх. суду №313/24) про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровській області від 08.01.2024 року у даній справі повернуто ОСОБА_1 заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи з доданими до неї документами.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником - ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали господарського суду від 01.01.2024 року про залишення заяви без руху і не надано витребуваних судом доказів здійснення доплати авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією на суму 8 260, 00 грн.

Суд при цьому вказав, що згідно платіжних інструкцій №0.0..1 від 10.02.2023 року, №0.0..1 від 10.03.2023 року основну грошову винагороду арбітражному керуючому на загальну суму 8 260, 00 грн. сплачено ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , як то вказано в ухвалі суду від 01.01.2024 року.

На підставі наведеного господарський суд дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини під час розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та неусунення заявником недоліків вказаної заяви, які були встановлені ухвалою господарського Дніпропетровської області від 01.01.2024 року, унеможливлюють прийняття її до розгляду. Тому вказана заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 року у справі № 904/6653/23, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати; відкрити провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що згідно платіжних інструкцій № 0.0..1 від 10.02.2023 року та №0.0..1 від 10.03.2023 року ОСОБА_2 сплачено основну грошову винагороду арбітражному керуючому на загальну суму 8 260, 00 грн., проте судом не прийнято до уваги призначення платежу в даній квитанції - "Авансування винагороди арбітражному керуючому за Договором, боржник ОСОБА_1 ".

Скаржник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 30.09.2020 року у справі № 9901/144/20, за змістом якої Суд вважає помилковим твердження про неможливість прийняти як доказ сплати судового збору за подання позовної заяви платіжне доручення лише у зв`язку із зазначенням у ньому платником іншої особи, а не позивача. Вважає, що потрібно враховувати весь зміст платіжного документа, зокрема, вказівки на призначення відповідного платежу (об`єкта справляння судового збору).

Апелянт вказує, що суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Тому судовий збір не заборонено сплатити іншій особі.

Також апелянт вважає, що висновок суду щодо неможливості прийняття квитанції через зазначення у ній платником іншої особи є обмеженням в доступі до суду.

За доводами скаржника, додані до заяви квитанції та платіжні доручення про оплату авансування винагороди є правомірними та підтверджують факт оплати авансування винагороди арбітражного керуючого саме ОСОБА_1 . При цьому, жодні із положень норм ГПК України та КУзПБ не містять заборони сплати авансування винагороди арбітражного керуючого іншою особою, при тому, що в призначенні платежу зазначається конкретна особа та саме призначення платежу, згідно яких здійснюється оплата.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Коваль Л.А., судді: Мороз В.Ф., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 року у справі № 904/6653/23; вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Коваль Л.А. розпорядженням керівника апарату суду призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/6653/23.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом апеляційного перегляду є вирішення питання дотримання судом першої інстанції норм Господарського процесуального кодексу України щодо повернення без розгляду заяви та доданих до неї документів позивачу.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність в порядку, передбаченому положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 01.01.2024 року заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху; встановлено строк на усунення недоліків - 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху; запропоновано заявнику усунути недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у встановлений строк, надавши суду, зокрема, докази здійснення доплати авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією на суму 8 260,00 грн.

Приписами п. 4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

На підтвердження авансування винагороди керуючому реструктуризацією заявником долучено до матеріалів заяви платіжні інструкції № 0.0..1 від 10.02.2023 року про сплату 4 260,00 грн., № 0.0..1 від 10.03.2023 року про сплату 4 000, 00 грн., № 0.0..1 від 08.09.2023 року про сплату 21 000,00 грн., квитанції № 180604645 від 09.11.2023 року про сплату 700, 00 грн. та № 180604432 від 09.11.2023 року про сплату 10 300,00 грн. (всього на загальну суму 40 260, 00 грн.).

Разом з тим, за змістом платіжних інструкцій №0.0..1 від 10.02.2023 року та №0.0..1 від 10.03.2023 року вбачається і апелянтом не заперечується, що основну грошову винагороду арбітражному керуючому на загальну суму 8 260, 00 грн. сплачено ОСОБА_2 , а не заявником - ОСОБА_1 .

З даного приводу суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що Кодексом України з процедур банкрутства визначено, що докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією здійснюється саме боржником, жодних виключень про можливість авансування винагороди керуючому реструктуризацією за боржника іншими особами в Кодексі України з процедур банкрутства не визначено.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Преамбула Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Тобто, метою Кодексу України з процедур банкрутства є саме відновлення платоспроможності фізичної особи, яка розпочинається з процедури реструктуризації боргів боржника.

Таким чином, при відкритті провадження у справі про неплатоспроможність суд одночасно з відкриттям вводить процедуру реструктуризації боргів боржника та призначає керуючого реструктуризацією.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідне положення кореспондується зі ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, яка імперативно встановлює, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Отже, надання послуг арбітражного керуючого, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, відбувається на платній основі.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства. Так, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Отже, нормами Кодексу України з процедур банкрутства встановлено фіксований розмір основної грошової винагороди.

Положеннями ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Перелік документів (доказів), які в обов`язковому порядку додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, чітко визначений, зокрема, ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Таким чином, розмір авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень при поданні заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність складає 40 260,00 грн.

При цьому, законодавством не передбачено можливості зміни порядку авансування на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цієї особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям оплати праці, відповідно до ч.2 та ч.6 ст.43 Конституції України.

Як зазначено вище, на підтвердження авансування винагороди керуючому реструктуризацією заявником долучено до матеріалів заяви платіжні інструкції та квитанції на загальну суму 40 260, 00 грн.

Так, дійсно, згідно платіжних інструкцій №0.0..1 від 10.02.2023 року та №0.0..1 від 10.03.2023 року ОСОБА_2 , а не заявником - ОСОБА_1 , сплачено основну грошову винагороду арбітражному керуючому на загальну суму 8 260, 00 грн.

Проте, зі змісту поданих документів вбачається, що призначення платежу в даній квитанції - "Авансування винагороди арбітражному керуючому за Договором, боржник ОСОБА_1 ".

Твердження суду в оскаржуваній ухвалі про те, що докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією здійснюється саме боржником, жодних виключень про можливість авансування винагороди керуючому реструктуризацією за боржника іншими особами в Кодексі України з процедур банкрутства не визначено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення КУзПБ не містять заборони сплати авансування винагороди арбітражного керуючого іншою особою, при тому, що в призначенні платежу зазначана конкретна особа боржника - ОСОБА_1 та призначення платежу, згідно якого було здійснено оплату.

Суд першої інстанції наведеного не врахував.

Частиною 3 статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Матеріалами справи підтверджено подання заявником суду доказів авансування винагороди арбітражного керуючого разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Отже, господарський суд необґрунтовано повернув без розгляду ОСОБА_1 заяву про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Beellet v. France Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 § Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Суди мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму із додержанням балансу між доступом до правосуддя та повагою до принципу res judicata.

Судовою колегією встановлено, що заявником подано суду докази авансування винагороди арбітражного керуючого разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Таким чином, повернення заяви у розумінні сталої практики Європейського суду є створенням перешкод, що обмежує заявника у реалізації права на справедливий суд, яке передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при цьому допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 року у справі № 904/6653/23 і направлення справи до господарського суду Дніпропетровської області на стадію розгляду заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Слід зазначити, що оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться та повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами за ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 року у справі № 904/6653/23 скасувати.

Справу № 904/6653/23 направити для продовження розгляду до господарського суду Дніпропетровської області на стадію відкриття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков