ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2024 р. Справа№ 910/18656/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Накоп`юк Я.В. в режимі відеоконференції

від відповідача: Гуменюк І.П. в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024

у справі № 910/18656/23 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання внести зміни до особового рахунку,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідача) про зобов`язання останнього внести зміни до особового рахунку позивача № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 31 031,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після ознайомлення позивачем з переліком № 20231102 ним було встановлено, що на підставі накопичувальної картки № 31101147 відповідачем нараховано та списано з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу у вагонах на загальну суму 31 031,28 грн з ПДВ більше належного, оскільки залізницею до часу, за який нараховується збір за зберігання, включено періоди, коли ще тривали вантажні операції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 позов задоволено повністю; вирішено:

- зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 31 031,00 грн;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідачем було правомірно здійснено списання спірної грошової суми з особистого рахунку позивача.

При цьому, відповідач наголошує на тому, що позивач маючи на узгоджені платіжні документи впродовж більш, ніж за дві доби не вчинив жодних дій щодо незгоди із врахованими платежами, які були включені відповідачем в накопичувальну картку № 31101147.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що він виконав належним чином свої обов`язки стосовно фіксування початку ввезення вантажу на місце загального користування, закінчення затримки та списання коштів у порядку передбаченому договором.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що актами загальної форми ГУ-23, на які посилається відповідач, зафіксовано лише завезення вантажу у вагони, тобто про початок вантажних операцій.

При цьому, як стверджує позивач, доказів або хоча б якихось відомостей про час фактичного завантаження частини вантажу у окремо взятий вагон, його масу, конкретний час початку та закінчення затримки, а також її причини відповідачем не надано.

Натомість позивачем розрахунок заявлених позовних вимог здійснено на підставі складених відповідачем документів, які містять чіткі відомості про час початку та закінчення затримки завантажених вагонів, її причини, номери вагонів, що в свою чергу дає змогу визначити розмір збору за зберігання вантажів.

Окрім викладено, позивач повідомляє про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які останній поніс і очікує понести, у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає 10 000,00 грн.

Також до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про долучення постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 910/2467/24.

Короткий зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів

У відповіді на відзив, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано доказів на підтвердження направлення будь-яких заяв, претензій або заперечень відповідачеві про незгоду з нарахованими платежами та сумую списаних з особового рахунку позивача грошових коштів в розмірі 31 031,28 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18656/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено документи, що підтверджують повноваження представника скаржника на представництво в Північному апеляційному господарському суді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.09.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 910/18656/23; вирішено проводити судове засідання у справі № 910/18656/23 за участю представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 910/18656/23; вирішено проводити судове засідання у справі № 910/18656/23 за участю представника відповідача.

У зв`язку з перебування головуючого судді Іоннікової І.А. у відпустці, розгляд справи 25.09.2024 не відбувся, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 призначено справу № 910/18656/23 до розгляду на 16.10.2024.

В судове засідання, яке відбулося 16.10.2024, з`явилися представники позивача та відповідача в режимі відео конференції, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.02.2020 між позивачем (замовником) та відповідачем (перевізником) був укладений договір № 43-41564379/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі також - послуг) і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.5 договору, договір є публічним, за яким залізниця бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір з урахуванням змін до нього оприлюднюється залізницею як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com з накладенням кваліфікованого електронного підпису (п. 1.6 договору).

29.09.2023 відповідачем було оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг перевезення вантажів, яка введена в дію 01.10.2023.

Згідно з п. 1.4 вказаного договору надання послуг може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Відповідно до п. 2.3.3 договору, перевізник відкриває для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоює замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в Інформаційному повідомлені про укладення договору в порядку, визначеному в п. 1.9. договору.

На виконання вказаних положень позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531.

Пунктом 2.3.4 договору передбачено, що перевізник веде облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надає замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами встановленими в додатку 1-1 до договору.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору розрахунки за цим договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця". Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розділі 15 договору.

Також відповідно до п. 2.1.4 договору на замовника покладено обов`язок сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором із сум внесеної передоплати за кодом платника.

В силу вимог п. 4.4 договору по мірі виконання перевезень та надання послуг залізницею в особовому рахунку відображаються використання перевізником коштів за добу для оплати.

Згідно з п. 4.5 договору, щодобово, упродовж періоду виконання договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів в електронному вигляді (далі також - щодобові переліки перевізних документів), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору за звітну добу.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що відповідач сформувала та направила позивачу перелік № 20231102, ознайомившись з якими позивач встановив, що на підставі накопичувальної картки № 31101147 станції Здолбудів нараховано та списано відповідачем з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу у вагонах на 31 031,28 грн. з ПДВ більше належного.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 позов задоволено повністю; вирішено: зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 31 031,00 грн; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі - Статут) (тут і надалі в редакції, чинній станом на лютий 2023 року), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

За статтею 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику (пункт 2.6.Правил розрахунків перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644).

Суть спору між сторонами зводиться до того, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" нараховує Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" збір за зберігання вантажу з актів загальної форми ГУ-23, в яких фіксувався початок навантаження вантажу у вагони, в той час як Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" вважає правомірним нарахування збору за зберігання на підставі актів загальної форми ГУ-23, в яких фіксувався початок простою вагонів в очікуванні митного оформлення.

Фактично вирішення спору зводиться до вирішення питання чи є правомірним нарахування збору за зберігання вантажу за той час, коли цей вантаж лише навантажувався у вагони.

Як свідчать матеріали справи, сторонами вказувалось різне тлумачення положень Статуту та локальних нормативних актів Залізниці/Мінтрансу щодо порядку нарахування плати за зберігання вантажу при триваючому частковому завантаження вантажу у вагони.

Зокрема, позивач зазначив, що така плата може бути нарахована з моменту повного завантаження вагону, а відповідач - з моменту початку завезення першої партії.

Так, Статут Акціонерного товариства "Українська залізниця" у п. 42 визначає можливість нарахування плати за зберігання вантажу одержувачем при прибутті вагону, що не підпадає під спірну ситуацію, в якій позивач є вантажовідправником.

Сторони посилаються на два локальних акти, які регулюють це питання: Правила зберігання вантажів (ст.ст. 12, 46 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (надалі - Правила); Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317 (надалі - Збірник тарифів).

Щодо Правил.

Із змісту п. 1 Правил вантажі, вивантажені на місцях загального користування, можуть зберігатися в залежності від їх властивостей у критих складах або на відкритих платформах і майданчиках. На відкритих платформах і майданчиках допускається зберігати вантажі, зазначені в додатку до цих Правил.

Відтак, відповідно до Правил під "місцями загального користування" розуміються приміщення або площадки залізниці, де вона складує/зберігає вантаж до початку його завантаження у вагон. Тобто місця відмінні від вантажу у вагоні.

В редакції до 31.01.2004 такі правила не містили пунктів 8 та 9 та регулювали виключно зберігання вантажу на складах/площадках залізниць.

Наказом Мінтрансу №54 від 31.01.2004 до Правил внесені зміни шляхом доповнення їх пунктами 8 та 9 такого змісту:

"8. Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

9. За зберігання на місцях загального користування вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т.ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.".

Відтак, п. 8 стосується одержання вантажу, а в п. 9 доповнено можливість нарахування плати за зберігання вантажу у вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 540 від 12.09.2005 доповнено пункт 9 Правил двома новими абзацами та викладено абзац перший у новій редакції:

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

"Правил за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день пред`явлення перевізних документів не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за загальну масу ввезеного вантажу. Збір у таких випадках справляється за час з моменту ввезення першої частини вантажу до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку нараховується збір за зберігання вантажу на станції відправлення, поверненого вантажовідправнику на його вимогу.".

Отже, на відміну від редакції наказу № 54 від 31.01.2004 в абзаці першому пункту 9 правил розмежовано дві форми зберігання вантажу: а) на місцях загального користування, б) на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

При цьому, в абзаці третьому пункту 9 Правил нормотворець врегулював ситуації виключно щодо одної форми зберігання - на місця загального користування, для якою визначив особливості обчислення нарахування збору за завезення вантажу частинами.

Наказом Міністерства інфраструктури №513 від 14.10.2014 друге речення третього абзацу пункту 9 Правил викладено в такій редакції: "Збір у таких випадках справляється за час з моменту ввезення першої частини вантажу до моменту оформлення перевізних документів.".

Таким чином, Правила, які діють на момент спірних правовідносин розмежовуючи можливість зберігання та нарахування збору за зберігання вантажу як на місцях загального користування, так і вантажу у вагонах на коліях, встановили особливість щодо моменту початку нарахування збору у разі завезення вантажу частинами тільки щодо вантажу, який зберігається на місцях загального користування.

Щодо Збірника тарифів.

Пункт 2.3 розділу ІІІ Збірника тарифів містить таку норму: "Якщо вантаж для відправлення завозиться частинами і в день завезення першої частини не був завезений повністю, то збір за зберігання нараховується в розмірі 2,5 грн за добу з однієї тонни кожної ввезеної частини вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від увезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому розмірі нараховується збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.".

Тариф 2,5 грн за добу притаманний відповідно до п. 2.1 цього розділу саме для зберігання вантажу на складах, а не вагонах, для яких цей тариф становить 4,0 грн на добу.

Відмінність норми від абзацу третього пункту 9 Правил полягає у відсутності словосполучення "на місцях загального користування".

При цьому суд відзначає, що як у абзаці третьому пункту 9 Правил, так і п. 2.3 розділу ІІІ Збірнику тарифів нормотворець використовує дієслова щодо такого вантажу, як "ввезення", "завозиться", які притаманні передачі вантажу на зберігання у склад чи відкриту площадку. Ці дієслова за системним аналізом Статуту залізниць та іншим локальним актам не застосовуються у разі завантаження вантажу до вагонів, оскільки у такому випадку використовується дієслово "завантажений".

Враховуючи принцип належного урядування держава, яка затвердила Правила та Збірник тарифів, не могла допустити їх різне правове регулювання, а відтак будь-яка суперечність між ними має тлумачитися на користь особи щодо якої такий акт застосовується, що виключає поширення початку нарахування плати за зберігання вантажу з момент завантаження першої партії (частини) вантажу до вагону.

Такої ж правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 14.09.2021 у справі № 909/243/18 та від 09.11.2020 у справі № 904/2404/18, відповідно до яких у відповідності до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки.

Щодо сутності технологічного процесу завантаження вагонів зерном та наданні послуг залізницею послуг зберігання.

Позивач доводить, що під завантаження зерном подаються одразу декілька вагонів, і суд розуміє, що подача вагонів по одному, є не ефективним як для вантажовідправника, так і для залізниці (час маневрових робіт і додаткових витрат майже однаковий як для одного вагону, так і групи вагонів). Враховуючи сутність процесу завантаження вагону зерном поза межами зернового складу (елеватору) він відбувається таким чином, що вантажівки по одній під`їжджають до завантажувальної машина (транспортера), яка почергово подає зерно у зерновози (вагони). Безумовно такий технологічний процес займає певний час, особливо щодо групи вагонів, адже, як правило, відсутня технологічна можливість завантажувати всі вагони паралельно в один час. При цьому жодної необхідності в охороні вантажу чи його зберіганні немає, адже в цей час біля вагонів знаходиться персонал вантажовідправника.

Відтак підстав для нарахування збору за зберігання вантажу з моменту завантаження першої частини вантажу у вагон немає.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування Акціонерним товариством "Українська залізниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" тарифу за зберігання вантажу за час коли тривало завантаження вагонів частинами на колії (у місці загального користування). Натомість в іншій частині - правомірність нарахування тарифу за зберігання після завантаження вантажу у вагони до завершення його оформлення позивач не заперечує.

Перевіривши викладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" у змісті позовної заяви розрахунок платежів з урахуванням викладених висновків, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" неправомірно списало з особового рахунку позивача 31 031,28 грн збору за зберігання вантажу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України та абзацом 12 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 7.1 договору усі спірні питання з виконання договору вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

Згідно з п. 7.4 договору належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем зазначених зборів за зберігання вантажу в загальному розмірі 31 031,28 грн, і відповідач в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог .

Таким чином наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру позовних вимог - залишити без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 910/18656/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/18656/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.2024 після повернення суддів: Іоннікової І.А., Тищенко А.І. з відпусток, та після повернення судді Михальської Ю.Б. з відрядження.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська