ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м.Дніпро Справа № 904/1972/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2024 року у справі №904/1972/24 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 15 148,88 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення заборгованості у розмірі 15 148,88 грн.

Рішенням від 07.06.2024 року у справі №904/1972/24 позов задоволено.

Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місцезнаходження: пр-кт Дмитра Яворницького, буд. 21 А, м. Дніпро, 49027; ідентифікаційний код: 43314918) на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" (ідентифікаційний код: 32130551; місцезнаходження: 51914, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тритузна, 168) суму основної заборгованості у розмірі 15 148,88 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення мотивовано доведеністю позивачем факту порушення відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії № 357/л/21 від 26.04.2021 року в частині оплати отриманої у грудні 2021 року теплової енергії на загальну суму 15 148,88 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволені позову.

Відповідач вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2024 року у справі № 904/1972/24 є таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки при ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для вирішення справи, неправильно застосував норми процесуального права, а саме частини 1, 2, 5 статті 236 ГПК України, та не врахував норми матеріального права, а саме норми пункту 2.10б Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, статті 49 Бюджетного кодексу України, що в сукупності призвело до неправильного вирішення даної справи по суті.

Вказує, що:

- Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є бюджетною установою та здійснює господарську діяльність відповідно до Бюджетного кодексу України.

- органи Казначейства не реєструють фінансові зобов`язання у разі відсутності документів, які підтверджують факт взяття бюджетного фінансового зобов`язання.

- взяти на облік бюджетні фінансові зобов`язання в органах Казначейства не вбачалось можливим через відсутність актів приймання-передачі теплової енергії.

- зазначена в претензії сума заборгованості у розмірі 15 148,88 грн. в обліку відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління бухгалтерського обліку, фінансової та господарської діяльності не рахується.

Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи та зазначає, що:

- відповідно до умов договору за грудень 2021року відповідачу була поставлена теплова енергія, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 15 148,88 грн.;

- підтвердженням виконання поставки є акт №12-0001198 про постачання теплової енергії за вказаний період, що підписаний і скріплений печаткою з боку позивача;

- зазначений акт виставлений відповідно до умов договору Південно-Східному міжрегіональному управлінню міністерства юстиції (м. Дніпро), було зроблено перерахунок за грудень 2021 року, під підпис представнику відповідача 02.06.2022 року було надано рахунок - фактуру № 12-0001198 згідно договору №357л/21 та перерахунок за період грудень 2021року;

- відповідачу 16.04.2024 року поштовим відправленням було направлено цінним листом з описом вкладення претензію на суму 15 148,88 грн. від 15.04.2024 року № 00¬01/0176, супроводжуючий лист від 15.04.2024 року №00-01/0178 щодо заборгованості за договорами, акти про постачання теплової енергії та акти звіряння, проте примірники актів позивачу на цей час не повернуто, тому відповідно до п.4.9. договору №357л/21 від 26.04.2021року направлені акти є такими, що відповідачем прийняті і погоджені, а кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

У відзиві позивач висловив свою думку стосовно доводів апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обгрунтованим.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2024 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" (надалі учасник) та Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю теплової енергії №357/л/21 від 26.04.2021 року (надалі - договір).

Пунктом 10.2 договору встановлено, що, керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони прийшли до згоди, що умови даного договору поширюють дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2021 року.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що учасник зобов`язується протягом 2021 року поставити замовнику теплову енергію (товар), зазначений у п. 1.2 договору, в потрібних йому обсягах, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити товар за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару: код ДК 021-2015:09320000-8- Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплова енергія).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що теплова енергія поставляється замовнику у кількості 15 Гкал.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 19 640,30 грн. з ПДВ.

Позивач на виконання умов договору у грудні 2021 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 15 148,88 грн. та виставив замовнику рахунок фактуру № 12-0001198 на оплату спожитої теплової енергії у розмірі 15 148,88 грн.

Копія рахунку була отримана представником споживача Гавриленко 02.06.2022 року.

Також листом від 15.04.2024 року № 00-01/0178 позивач направив замовнику та акт № 12-0001198 про постачання теплової енергії за грудень 2021 року акт звіряння розрахунків.

Вищевикладені обставини скаржником не спростовуються.

Пунктом 4.8 договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату за цим договором на підставі рахунку фактури та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту теплову енергію.

З урахуванням п. 4.8 договору строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати теплової енергії, спожитої у грудні 2021 року, настав 20.01.2022 року.

Суд в оскаржуваному рішенні зауважив, що відповідач у відзиві на позов не заперечив факт споживання ним теплової енергії у грудні 2021 року на суму 15 148,88 грн., лише вказав на неможливість оплати такої заборгованості внаслідок специфіки бюджетного фінансування.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 911/4249/16, сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Отже, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 15 148,88 грн. є обґрунтованими.

Правовими підставами для вирішення даного спору є наступні норми права:

Відповідно до 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки докази виконання відповідачем умов договору відсутні, висновок оскаржуваного рішення щодо задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що п.1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Слід звернути увагу, що відповідно до п.4.6. договору на позивача покладається обов`язок лише формувати та надавати рахунок-фактуру і акт про постачання теплової енергії, без обов`язку фактичного направлення їх на адресу відповідача. Натомість, саме відповідач зобов`язаний такі документи своєчасно отримувати безпосередньо у Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" та належним чином здійснювати платежі за ними.

Згідно норм Цивільного та Господарського кодексів України відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання по оплаті робіт чи послуг, які прийняті ним без зауважень.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та ст.617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 року у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, з вказаного вбачається, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з виконання грошового зобов`язання за відповідним правочином. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17, від 28.01.2019 року у справі №917/611/18.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником висновки оскаржуваного рішення не спростовано. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2024 року у справі №904/1972/24 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков